РІШЕННЯ

28 серпня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(500/1850/19)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Головного управління ДПС у Тернопільській області, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46003

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001

про стягнення податкового боргу

За участі представників:

Позивача: не з`явився

Відповідача: не з`явився.

1.Суть та рух справи.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

27.05.2022 до Господарського суду Тернопільської області надійшов супровідний лист Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 з доданою справою №500/1850/19 за позовом: Головного управління ДПС у Тернопільській області, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46003 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001 про стягнення податкового боргу в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2022 вищевказану справу розподілено судді Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання вперше призначено на 21.07.2022.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

У судовому засіданні 05.12.2022 судом продовжено строк підготовчого провадження до 03.01.2023, закрито підготовче провадження з 03.01.2023 та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.01.2023, яке в порядку части 5 статті 216 ГПК України, неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 28.08.2023.

Судом, у судовому засіданні 28.08.2023, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалено скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

1.1. Розгляд справи у межах справи про банкрутство.

У проваджені Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в межах якої було прийнято до провадження справу №921/574/20(500/1850/19).

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі по тексту - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною другою статті 7 КУзПБ визначено підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника як сторони у такому спорі в межах справи про банкрутство, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічної позиції дотримано ВП ВС в постановах від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц від 18.02.2020 у справі №918/335/17, постановах КГС ВС від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18.

Разом з цим, ухвалою від 13.09.2022 закрито провадження у справі №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О.Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

У разі закриття/припинення провадження у справі про банкрутство вирішення спорів, стороною в яких є боржник, у межах справи про банкрутство завершується їх розглядом по суті суддею, якому були передані такі справи автоматизованою системою документообігу суду, з ухваленням відповідного судового рішення, що узгоджується з принципом «незмінності складу суду», задля недопущення створення для сторін перешкод у реалізації права на судовий захист і загрози сутності гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права сторін на доступ до суду та ефективний засіб захисту впродовж розумного строку.

Зазначені висновки відповідають положенням частини другої статті 31 ГПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 у справі № 5017/2833/2012.

Відповідно до частини 4 статті 9 КУзПБ ухвали та постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином суд продовжив розгляд справи №921/574/20(500/1850/19).

2.Розгляд клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Представницею відповідача через канцелярію суду подано клопотання (вх№7189 від 01.11.2022) про закриття провадження у справі.

У даному клопотанні, підтриманому у судовому засіданні 05.12.2022, представниця відповідача, посилаючись на статтю 231 ГПК України, просила суд закрити провадження у даній справі.

Ухвалою від 05.12.2022 суд відмовив у клопотанні відповідача про закриття провадження (вх№7189 від 01.11.2022) у справі №921/574/20(500/1850/19), з підстав, викладених в ухвалі.

3.Розгляд клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

20.03.2023 відповідачем, через канцелярію суду, подано клопотання (вх. №2384 від 20.03.2023) про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження (вх№2384 від 20.03.2023) у справі №921/574/20(500/1850/19) з підстав, викладених в ухвалі суду.

4. Аргументи сторін.

4.1. Аргументація позивача.

Позовні вимоги, викладені позивачем у позовній заяві (№3470/1019-00-10-03-18/20438 від 05.08.2019) та підтримані представником позивача у судових засіданнях, обґрунтовані тим, що згідно довідки про наявність податкового боргу, який підлягав стягненню у судовому порядку, станом на 01.07.2019 року заборгованість відповідача по платежу на податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) складала 15 044 566,75 грн (основного платежу 2 341 712,00 грн, штрафних санкцій 12 702 854,75 грн).

Заборгованість по податку на додану вартість виникла у зв`язку із несплатою самостійно узгодженого податкового зобов`язання, нарахованого згідно поданих відповідачем податкових декларацій з податку на додану вартість від 20.02.2019 року № , звітний період з 01 місяця 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 55 867,00 грн., № від 20.03.2019 року. Звітний період 02 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 80 018,00 грн, № від 22.04.2019, звітний період 03 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 859 753,00 грн, № від 20.05.2019, звітний період 04 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 566 620,00 грн, № від 20.06.20193 задекларована сума податку на додану вартість 282 454,00 грн. Також, у зв`язку з несплатою узгодженого грошового зобов`язання нараховано згідно податкових повідомлень-рішень:

№ від 21.01.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 03.01.2019 № 39/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання в сумі 1 882 965,80 грн. зобов`язано сплатити штраф в розмірі 376 593,16 грн.

№ від 26.02.2019 року, винесено на підставі акта перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, зобов`язано сплатити штраф в розмірі 9 329 171,75 грн.

№ від 26.02.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, зобов`язано сплатити штраф в розмірі 2 997 089,84 грн.

Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання є податковим боргом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання ст. 59 ПК України позивачем відповідачу було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу про сплату податкового боргу форми «Ю» № 9085-Ю від 05.06.2015 року.

Оскільки, відповідачем добровільно не сплачено наявний податковий борг, позивач звернувся за захистом до суду.

В подальшому 21.04.2022, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України подано заяву № 5451/6/19-00-20-03-06-1/7932 від 20.04.2022 про уточнення позовних вимог, а саме про закриття провадження в частині суми 9 329 171,75 грн штрафних санкцій.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 у справі 500/1850/22, клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про закриття провадження в частині позовних вимог задоволено. Провадження у справі за позовом головного управління ДПС у Тернопільській області до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в частині позовних вимог про стягнення з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України податкового боргу по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 9 329 171,75 грн (штрафні санкції) закрито.

4.2. Правова позиція відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у запереченні (№06-2/1052 від 28.08.2019) на позовну заяву. Зокрема, вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 39/19-00-54-05/31995099 від 03.01.2019 та безпідставно нараховано штраф у розмірі 376593,16грн за підпунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, а саме нарахований штраф за розстрочку/відстрочку рішення суду, що порушує положення пункту 116.2 статті 116 ПК України та норми статті 61 Конституції Україні.

Зокрема, податкове повідомлення рішення про застосування штрафної санкції № від 21.01.2019, є спірним і оскаржено в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги ДФС України в задоволенні скарги відмовлено.

Відповідач наголосив, що подано адміністративний позов щодо оскарження спірного податкового повідомлення-рішення № 004005405 від 21.01.2019 на суму 376 593,16грн.

Також вважає неузгодженим податкове повідомлення-рішення № від 26.02.2019, згідно якого застосовано штрафну фінансову санкцію в розмірі 2 997 089,84грн.

5. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Висновки суду із посиланням на норми закону.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 часини 2 статті 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно статті 20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки про наявність податкового боргу, який підлягає стягненню у судовому порядку станом на 01.07.2019 року по платежу податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 15 044 566,75 грн.

Заборгованість по податку на додану вартість виникла у зв`язку із несплатою самостійно узгодженого податкового зобов`язання, нарахованого згідно поданих відповідачем податкових декларацій з податку на додану вартість від 20.02.2019 року № , звітний період з 01 місяця 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 55867,00 грн., № від 20.03.2019 року. Звітний період 02 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 80018,00грн, № від 22.04.2019, звітний період 03 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 859753,00 грн, № від 20.05.2019, звітний період 04 місяць 2019 року, задекларована сума податку на додану вартість 566 620,00 грн, № від 20.06.2019 задекларована сума податку на додану вартість 282 454,00 грн. Також у зв`язку з несплатою узгодженого грошового зобов`язання нараховано згідно податкових повідомлень-рішень:

№ від 21.01.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 03.01.2019 № 39/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання в сумі 1 882 965,80 грн зобов`язано сплатити штраф в розмірі 376 593,16 грн.

№ від 26.02.2019 року, винесено на підставі акта перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, зобов`язано сплатити штраф в розмірі 9 329 171,75 грн.

№ від 26.02.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, зобов`язано сплатити штраф в розмірі 2 997 089,84 грн.

В подальшому 21.04.2022, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України подано заяву № 5451/6/19-00-20-03-06-1/7932 від 20.04.2022 року про уточнення позовних вимог, зокрема закриття провадження в частині суми 9 329 171,75 грн (штрафні санкції).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду 12.05.2022 року задоволено клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області, закрито провадженні в частині позовних вимог в розмірі 9 329 171,75 грн.

З врахуванням наведеного, предметом розгляду у даній справі є податковий борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 5 715 395,00 грн.

Заборгованість по податку на додану вартість виникла у зв`язку із несплатою самостійно узгодженого податкового зобов`язання, нарахованого згідно поданих відповідачем податкових декларацій з податку на додану вартість.

У зв`язку з несплатою узгодженого грошового зобов`язання, податковим органом нараховано, згідно податкових повідомлень-рішень:

№ від 21.01.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 03.01.2019 № 39/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання в сумі 1 882 965,80 грн зобов`язано сплатити штраф в розмірі 376 593,16 грн ;

№ від 26.02.2019 року, винесеного на підставі акта перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, зобов`язано сплатити штраф в розмірі 2 997 089,84 грн.

Позивач, наявну заборгованість відповідача, підтверджує наступними документами: Довідкою про наявність податкового боргу, який підлягає заявленню до ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» , Розрахунком суми податкового боргу, який необхідно заявити до ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» по податку на додану вартість, Корінцем податкової вимоги форми «Ю» від 05.06.2015 року № 9085-23, податковим повідомленням-рішенням № від 21.01.2019 року, податковим повідомленням-рішенням № від 26.02.2019 року, розрахунком штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків корегування до податкових накладних в Єдиному державному реєстрі накладних, актом перевірки від 04.02.2019 № 672/19-00-54-05/31995099, актом перевірки від 03.01.2019 № 39/19-00-54-05/31995099, розрахунком штрафних (фінансових) санкцій за результатами розгляду акту перевірки підприємства, податковими деклараціями з податку на додану вартість за 1-5 місяці 2019 року.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник додатків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, несплаченого платником додатків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до Податкового кодексу України податкове зобов`язання, визначене у встановленому законодавством порядку податковим органом, вважається узгодженим з моменту закінчення терміну наданого для оскарження рішення податкового органу.

У випадку оскарження рішення контролюючого органу до суду, зобов`язання вважається узгодженим з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Як вбачається із картки особового рахунку відповідача сплата самостійно задекларованих зобов`язань не відбувалась.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено відповідачу податкову вимогу форми «Ю» № 9085-23 від 05.06.2015, яку було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку.

У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Згідно пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адрес:- платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 60.6 статті 60 Податкового кодексу України передбачено, якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане повідомлення - рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення - рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається.

У відповідності до підпункту 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно пункту 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Відповідно до підпункту 191.1.45 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України, контролюючі органи звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно до частини 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Вказаний борг підтверджується податковими повідомленнями - рішеннями, які містяться в матеріалах справи.

Отже, судом встановлена наявність у відповідача податкового боргу, відсутність доказів погашення податкового боргу, а також відсутність доказів оскарження податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку.

Щодо заперечень відповідача, з приводу оскарження № від 21.01.2019 року, суд зазначає таке:

17.12.2021 до Господарського суду Тернопільської області надійшла справа №500/1954/19 за позовом: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до відповідача : Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення форми "Ш" № від 21.01.2019 на суму 376 593,16 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2021 прийнято до свого провадження матеріали справи №500/1954/19 за позовом: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до відповідача: Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2023 у справі 921/574/20 (500/1954/19), в позові відмовлено повністю, з підстав, зазначених в рішенні суду.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частинами 2 та 4 статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем станом на 28.08.2023 не надано суду доказів оплати позивачеві суми податкового боргу у розмірі 5 715 395,00 грн, також відповідачем не спростована наявність податкового боргу у розмірі 5 715 395,00 грн.

Згідно частин 3-4 статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж доводи відповідача в їх спростування, в підтвердження яких останній не подав суду жодного доказу.

За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

6.Судові витрати.

Згідно із нормами ГПК України розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 129 ГПК України.

Відповідно до частин 1,2,4 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви, позивачем, згідно платіжного доручення № 1015 від 05.07.2019 року сплачено 19 210,00 грн судового збору.

З огляду на те, що позивач відмовився від частини позовних вимог в розмірі 9 329 171,75 грн, судовий збір в сумі 11 912,12 грн суд покладає на позивача - Головне управління ДПС у Тернопільській області.

Решту суми судового збору в розмірі 7 297,88 грн у зв`язку із задоволенням позову, суд покладає на відповідача - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

На підставі наведеного, керуючись положеннями статей з 73 по 79, 86, 123, 129, 194, 202, 232, 233, з 236 по 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" шляхом стягнення коштів з рахунків у банках обслуговуючих відповідача та за рахунок готівки, що належить відповідачу заборгованість перед бюджетом та державними цільовими фондами по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 5 715 395 (п`ять мільйонів сімсот п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн 00 коп.

3. Судові витрати в сумі 7 297,88 грн покласти на відповідача - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області 7 297 (сім тисяч двісті дев`яносто сім) грн 88 коп.

5. Судові витрати в сумі 11 912 (одинадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) грн 12 коп. покласти на позивача - Головне управління ДПС у Тернопільській області.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач Головне управління ДПС у Тернопільській області, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46003, (код ЄДРПОУ - 39403535);

Відповідач Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) (код ЄДРПОУ - 31995099).

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України.

Повне рішення складено 12.09.2023.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручити наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко