ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2023 р. Справа №914/981/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

В.М. Гриців,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Санаторій Київ Плюс б/н від 07.07.2023 року (вх. № 01-05/2246/23 від 12.07.2023 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2023 року (суддя Р.І. Матвіїв; повний текст рішення складено 22.06.2023 року)

у справі № 914/981/23

за позовом: Комунального підприємства Водоканал Долинської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Санаторій Київ Плюс (надалі ТзОВ Санаторій Київ Плюс)

про стягнення 790606,90 грн,

за участю:

від позивача: Бойчук В.І. (самопредставництво юридичної особи);

від відповідача (в режимі відеоконференції): Ісаєнко О.В. адвокат (довіреність б/н від 27.03.2022 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

24.03.2023 року Комунальне підприємство Водоканал Долинської міської ради звернулось до господарського суду Львівської області з позовом (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до ТзОВ Санаторій Київ Плюс про стягнення 790606,90 грн., з яких: 482682,00 грн. основний борг, 187520,57 грн. пеня, 14340,92 грн. 3 % річних, 106063,41 грн. інфляційні нарахування (а.с. 132-133).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.01.2016 між КП «Водоканал» та ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» укладено договір № 433 на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку від 01.01.2016, відповідно до умов якого Водоканал надає послуги з водопостачання Споживача питною водою до місяця приєднання останнього до міського водопроводу і прийом та очистку стічних вод від Споживача. 21.06.2022 сторонами укладено договір № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Позивач зазначає, що в порушення договірних зобов`язань відповідач на протязі тривалого часу не проводить оплату за водопостачання, в зв`язку з чим борг ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» становить 482682,00 грн. за період з травня 2021 по 01 березня 2023 року, що підтверджується динамікою виникнення заборгованості, актами звірки розрахунків станом на 01 лютого 2023 року та на 01 березня 2023 року, актами про споживання води ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» та рахунками на оплату послуг з підписами та печатками обох сторін договору. Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 187520,57 грн., 3 % річних в сумі 14340,92 грн. та 106063,41 грн. інфляційних нарахувань.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.06.2023 року у справі №914/981/23 (суддя Р.І. Матвіїв) частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс» на користь Комунального підприємства «Водоканал» Долинської міської ради - 482682,00 грн. основного боргу, 137851,56 грн. пені, 8006,20 грн. 3 % річних, 55311,66 грн. інфляційних втрат, 10258,12 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Відмовлено в стягненні 6334,72 грн. 3 % річних, 49669,01 грн. пені, 50751,75 грн. інфляційних втрат (а.с. 142-149).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс», як споживач уклав договір № 433 на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку від 01.01.2016 з Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, відповідно до умов якого Водоканал надає послуги з водопостачання Споживача питною водою до місяця приєднання останнього до міського водопроводу і прийом та очистку стічних вод від Споживача. Надалі, 21.06.2022 ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» уклало з КП «Водоканал» Долинської міської ради договір № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Сторонами підписано акт взаєморозрахунків за період з 01.05.2021 по 28.02.2023 та визначено сальдо на користь КП «Водоканал» в сумі 448950,00 грн., оплати у період з 01.02.2023 по 01.03.2023 відсутні. Крім того, сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, в який включено нарахування за лютий, у зв`язку з чим сальдо розрахунків становить 482682,00 грн., що і є сумою основного боргу. Проаналізувавши динаміку виникнення заборгованості за період 2021-2023 роки з врахуванням відображених позивачем оплат (98500,00 грн., 10000,00 грн., 75000,00 грн., 40000,00 грн.), суд дійшов висновку що позовна вимога в частині стягнення основного боргу в розмірі 482682,00 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Водночас, суд, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 187520,57 грн. пені та 14340,92 грн. - 3 % річних у визначені судом періоди, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 137851,56 грн. пені та 3 % річних в сумі 8006,20 грн., в стягненні 6334,72 грн. 3 % річних, 49669,01 грн. пені відмовив. Щодо нарахування інфляційних втрат в сумі 106063,41 грн. суд зауважив, що позивач нараховує такі на помилково визначені періоди існування боргу у вказаних розмірах, як і при нарахуванні пені та 3 % річних. Відповідно до здійсненого судом перерахунку інфляційних втрат такі становлять 55311,66 грн. та підлягають до задоволення, в стягненні 50751,75 грн. інфляційних втрат суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2023 року у справі №914/981/23, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині стягнення з відповідача 137851,56 грн. пені, 8006,20 грн. 3 % річних та 55311,66 грн. інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити КП «Водоканал» Долинської міської ради про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Скаржник вважає оскаржуване рішення прийнятим із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, наведені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що справу було розглянуто без участі відповідача та його представника. При цьому, дійсно юридична адреса відповідача в м.Києві, однак фактично відповідач знаходиться у м.Моршин за адресою: 82486, вул. Грушевського, буд. 8-А, с. Лисовичі, Стрийський р-н, Львівської області, де й здійснює господарську діяльність, як заклад Санаторію, куди зокрема й надавались комунальні послуги позивачем. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що з березня 2022 року ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» фактично не займається підприємницькою діяльністю, а здійснює соціальну функцію. Зокрема, у Санаторії проживають тимчасово переміщені особи та постраждалі від війни. Отже, на переконання скаржника, до даних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», відтак забороняється на суму боргу нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно здійснений розрахунок пені, оскільки при здійсненні цих розрахунків використовувались коефіцієнти, а не проценти. Крім того, у зв`язку з розглядом справи без участі відповідача, останній був позбавлений можливості заявити про необхідність застосування позовної давності терміном 1 рік, згідно із п.1 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те, що судовий розгляд у суді першої інстанції був здійснений без участі ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» відповідач просить суд апеляційної інстанції застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України та зменшити розмір пені і штрафних санкцій до суми в 100,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, при прийнятті рішення суд врахував всі фактичні обставини, які мають значення для даної справи. Зазначає, що в позовній заяві чітко вказано юридичну адресу відповідача: 04108, м. Київ, проспект Правди, 31 А. Юридична адреса зазначена згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Місцезнаходження відповідача згідно свідоцтва про первинну реєстрацію: Львівська область, Стрийський р-н, с. Баня Лисовицька, вул. Грушевського, 8А. І позивачем і судом першої інстанції після повернення кореспонденції з м. Києва, матеріали скеровувались по місцю знаходження відповідача, про що зазначено в оскаржуваному рішенні і матеріали були отримані ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс». Позивач наголошує, що для Виконавця комунальних послуг не має значення, яку функцію виконує Споживач. Виконавець керується ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачем послуг є ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» згідно укладеного договору № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Позивач вважає безпідставними покликання скаржника про кінцевих споживачів внутрішньо переміщених осіб і посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки ніяким законним документом, що підтверджує проживання з березня 2022 року внутрішньо переміщених осіб в Санаторії не підтверджено. Наголошує, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховані до набрання чинності п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (пункт 1 доповнено абзацом згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №390 від 21 квітня 2023 року). Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в умовах воєнного стану об`єкти критичної інфраструктури відіграють ключову роль в забезпеченні надійного їх функціонування при наданні послуг водопостачання та водовідведення споживачам. При наданні послуг з водопостачання КП «Водоканал» використовує електричну енергію і намагається своєчасно сплачувати послуги з постачання електричної енергії, інакше надавач послуг може відключити об`єкти Підприємства, і тоді може скластися критична ситуація з постачанням води споживачем. Хоча тарифи на електроенергію високі та Підприємство прикладає надмірних зусиль і в умовах воєнного стану, щоб вижити і забезпечити безперебійне надання послуг з водопостачання. Просить рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2023 у справі № 914/981/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» без задоволення.

Розгляд поданих клопотань

25.07.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 20.07.2023 (вх. № 01-04/4953/23). В даному клопотанні відповідач просить суд приєднати до матеріалів справи копію листа Моршинської міської ради від 07.07.2023 № 694 і надати йому оцінку під час апеляційного розгляду справи.

Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5 ст. 269 ГПК України).

Скаржник просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що розгляд справи проводився у відсутності відповідача та в апеляційній скарзі міститься посилання, що для підтвердження обставин викладених в апеляційній скарзі 06.07.2023 було зроблено запит до Моршинської міської ради, відповідь на який отримано після подання апеляційної скарги.

Разом з тим, з матеріалів справи № 914/981/23 вбачається, що ухвала від 29.03.2023 про відкриття провадження у справі направлялась на юридичну адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, пр. Правди, 31А та на адресу місцезнаходження відповідача: с. Баня Лисовицька, вул. Грушевського, 8, Стрийський р-н, Львівська область. Ухвали від 26.04.2023, від 10.05.2023, 15.05.2023, 25.05.2023 про виклик в судове засідання також направлялась на юридичну адресу відповідача (а.с. 59-61, 75-77, 94-95, 100, 122-123).

Рекомендовані листи, якими вказані вище ухвали надсилалась на юридичну адресу відповідачу, повернулись на адресу суду із зазначенням причин невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат вибув», «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 64-65, 79-80).

Колегія суддів зауважує, що відповідач є юридичною особою, на яку відповідно до ст. 4, ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009.

Водночас, відповідач, попри визначений для нього Законом обов`язок, не забезпечив та не створив умови доставки та вручення йому поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, за адресою, визначеною у відомостях в ЄДР, у зв`язку із чим отримання судом листів із ухвалами від 29.03.2023, від 26.04.2023, від 10.05.2023, від 15.05.2023, від 25.05.2023 перебувало поза межами контролю суду.

Беручи до уваги те, що суд першої інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про розгляд судом справи № 914/981/23, направляючи рекомендованою кореспонденцією ухвали суду за належною поштовою адресою ТзОВ Санаторій «Київ» плюс, колегія суддів приходить до висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд господарським судом Львівської області справи № 914/981/23 за участю ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс».

Лист Моршинської міської ради від 07.07.2023 № 694 фактично є новим доказом, якого не існувало на час ухвалення господарським судом Львівської області рішення від 21.06.2023 року в даній справі, що унеможливлює надання правової оцінки зазначеному доказу на стадії апеляційного провадження.

З наведених підстав колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Позивач просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

01.01.2016 року між Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал) та ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» (Споживач) укладено договір № 433 на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку. Відповідно до п. 1.1 договору Водоканал зобов`язується надати Споживачу послуги з постачання питної води та прийняти від Споживача стічні води, а Споживач зобов`язується розрахуватися за вищевказані послуги на умовах, які визначені цим договором (а.с. 9-10).

Згідно із п. 3.1 договору Споживач оплачує Водоканалу платежі на протязі п`яти днів після вручення рахунку фактичного водоспоживання, водовідведення та очистку. Споживач, в якого облік води і стоків здійснюється без приладів обліку (по нормах та розрахунках) здійснює платежі до 30 числа поточного місяця. Датою оплати вважається дата, коли гроші поступили на розрахунковий рахунок Водоканалу.

Відповідно до п. 3.2 договору облік кількості води, що подається Водоканалом та використовується Споживачем, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Водоканалом. Споживач щомісячно в період з 25 по 30 (31) число поточного місяця повинен з`явитися в Водоканал з журналом обліку для підписання акта. Акт є підставою для розрахунків. Правильність наданих показників водолічильників перевіряється при врученні рахунку за послуги представником Водоканалу спільно з представником Споживача. Щоквартально представник Водоканалу з представником Споживача проводить знімання показів з водомірів для Споживачів, що споживають незначну кількість води.

Якщо Споживач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексації за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України. У разі несвоєчасного виконання умов оплати Споживач сплачує Водоканалу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день затримки за надані послуги (Закон України № 543/96-ВР) (п.п. 4.2, 4.3 договору).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії акта пломбування (перепломбування) замірних вузлів від 07.05.2021, складеного представниками КП «Водоканал» ДМР за участю представника Споживача ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс», лічильник № опломбовано, показник лічильника 000000, дата держповірки: 01.01.2021 (а.с. 40).

19.07.2021 позивач надіслав на адресу відповідача попередження про припинення послуги водопостачання № 19-07/21, яким повідомив відповідача, що станом на 01.07.2021 за Товариством рахується заборгованість за послуги водопостачання в сумі 333574,62 грн. (а.с. 41).

Згідно наявної копії акта від 18.10.2021 позивач припинив водопостачання відповідачу через заборгованість в сумі 340250,62 грн. станом на 01.10.2021 (а.с. 42).

Відповідно до копії акта пломбування (перепломбування) замірних вузлів від 04.03.2022, складеного КП «Водоканал» Долинської міської ради, лічильник розпломбовано та перепломбовано (а.с. 43).

21.06.2022 між Комунальним підприємством «Водоканал» Долинської міської ради (Виконавець) та ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» (Споживач) укладено договір № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 3.9 договору розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється в 5 денний термін з дня отримання рахунку, що настає за розрахунковим періодом якщо інше не визначено договором. Рахунки на оплату послуг формуються Виконавцем на основі показань вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються Споживачеві (його представникові). Рахунки надаються у паперовому вигляді. За згодою Споживача рахунки можуть надаватися в електронному вигляді, зокрема, шляхом доступу до електронних систем обліку розрахунків (якщо в таких системах працює Виконавець).

Згідно із п. 3.16 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги Споживач сплачує пеню в розмірі 0,01 %, але не більше 0,01 % від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

Відповідно до копій актів, позивач надав відповідачу послуги з постачання питної води в період травня 2021 березня 2023 на загальну суму 607682,20 грн. Споживачем отримано рахунки за вказані періоди та на вказані суми. Вказані акти та рахунки підписані обома сторонами (а.с. 17-34).

В матеріалах справи міститься копія рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі № 914/465/21 за позовом Комунального підприємства «Водоканал» Долинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Долинської міської ради про стягнення 567515,15 грн. заборгованості за договором № 433 на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку від 01.01.2016. Даним рішенням закрито провадження в частині стягнення 98500,00 грн. основного боргу, що виник за період з березня 2019 по січень 2021 року, та який сплачений після відкриття провадження (а.с. 45-50).

Згідно копії акта звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2021 по 28.02.2023 по абоненту ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» (договір № 433 від 21.06.2022) підписаного сторонами визначено сальдо на користь КП «Водоканал» в сумі 448950,00 грн., оплати у період з 01.02.2023 по 01.03.2023 відсутні. Крім того, сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, в який включено нарахування за лютий, у зв`язку з чим сальдо розрахунків становить 482682,00 грн. (а.с. 14, 15).

Позивач звертався до відповідача з претензією від 17.02.2023 № 44 про необхідність сплати заборгованості в сумі 448950,00 грн. (а.с. 44). Дана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 01.01.2016 року між Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал) та ТзОВ «Санаторій Київ плюс» (Споживач) укладено договір № 433 на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку. Відповідно до умов договору Водоканал зобов`язується надати Споживачу послуги з постачання питної води та прийняти від Споживача стічні води, а Споживач зобов`язується розрахуватися за вищевказазні послуги на умовах, які визначені цим договором.

Також між Комунальним підприємством «Водоканал» Долинської міської ради (Виконавець) та ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» укладено договір (Споживач) № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 21.06.2022.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно із п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 1 статті 12 названого Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що позивач надав відповідачу послуги з постачання питної води в період травня 2021 березня 2023 на загальну суму 607682,20 грн. (копії актів містяться у справі). Споживачем отримано рахунки за вказані періоди та на вказані суми. Вказані акти та рахунки підписані обома сторонами.

Водночас, згідно поданої позивачем динаміки виникнення заборгованості за споживання води з комунального водопроводу ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» за період 2021-2023 роки вбачається, що позивач враховує оплати здійснені відповідачем у травні 2021 в сумі 98500,00 грн., у серпні 2021 - 10000,00 грн., у вересні 2022 - 75000,00 грн., у жовтні 2022 - 40000,00 грн. (а.с. 109).

Таким чином, позивач визнає оплачену відповідачем суму за надані послуги в розмірі 223500,00 грн.

Разом з тим, як зазначалось вище, сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2021 по 28.02.2023 та визначено сальдо на користь КП «Водоканал» в сумі 448950,00 грн., оплати у період з 01.02.2023 по 01.03.2023 відсутні.

Крім того, сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за 01.02.2023 по 28.02.2023, в який включено нарахування за лютий, у зв`язку з чим сальдо розрахунків становить 482682,00 грн.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення закріплено в статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми права, фактичні обставини даної справи, проаналізувавши динаміку виникнення заборгованості за споживання води з комунального водопроводу ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» за період 2021-2023 роки, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 482682,00 грн. основного боргу.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог не оскаржується.

За прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті послуг водопостачання позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 187520,57 грн., 3 % річних в сумі 14340,92 грн. за період з 01.06.2021 по 28.02.2023 та 106063,41 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.06.2021 по 31.12.2021.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019, справа № 904/4156/18.

Пунктом 3.16 договору № 433 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 21.06.2022 визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги Споживач сплачує пеню в розмірі 0,01 %, але не більше 0,01 % від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд детально проаналізувавши поданий позивачем розрахунок (перевіривши підстави, строки та правильність нарахування) та здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені та 3 % річних (у визначені судом періоди) дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 137851,56 грн. пені та 8006,20 грн. 3 % річних, в решті частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 49669,01 грн. та 6334,72 грн. відмовив.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку пені та 3 % річних вважає його арифметично вірним.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 106063,41 грн. за період з 01.06.2021 по 31.12.2021.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020, справа №910/13071/19). Тому за місяці, коли прострочення існувало до 15 днів, що було в кожному місяці до 05 числа включно, інфляційні втрати не нараховуються.

Отже, суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат (у визначені судом періоди) дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 55311,66 грн. інфляційних втрат, в решті інфляційних втрат в розмірі 50751,75 грн. відмовив.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат, вважає його арифметично вірним.

В апеляційній скарзі скаржник просить врахувати те, що судовий розгляд у суді першої інстанції був здійснений без участі ТзОВ Санаторій «Київ» Плюс, застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України та зменшити розмір пені і штрафних санкцій до суми в 100,00 грн.

Разом з тим, як зазначалось вище, суд апеляційної інстанції встановив, що місцевий господарський суд вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про розгляд судом справи № 914/981/23, направляючи рекомендованою кореспонденцією ухвали суду від 29.03.2023, від 26.04.2023, від 10.05.2023, від 15.05.2023, від 25.05.2023 за належною поштовою адресою ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс», яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, пр. Правди, 31А.

Крім того, ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з їхнім змістом, реалізувати свої процесуальні права, у тому числі й право заявити клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, проте зазначеним правом не скористався.

Враховуючи те, що рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду відповідно до ст. 269 ГПК України, відтак, відсутні підстави для вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України та зменшення розміру пені і штрафних санкцій.

Колегія судді критично оцінює покликання скаржника про кінцевих споживачів внутрішньо переміщених осіб, які, за твердженнями скаржника, з березня 2022 року проживають у ТзОВ «Санаторій «Київ» Плюс» та посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували проживання з березня 2022 року внутрішньо переміщених осіб в Санаторії.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2023 у справі №914/981/23.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Частинами 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Київ» Плюс» б/н від 07.07.2023 року (вх. № 01-05/2246/23 від 12.07.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2023 року у справі №914/981/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.А. Галушко

Суддя В.М. Гриців