ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

05.09.2023 м.Дніпро Справа № 908/1721/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши заяву Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України про вжиття заходів забезпечення позову

у справі № 908/1721/21

про визнання банкрутом Дочірнє підприємство Автобусний завод Богдан, Запорізька область, м. Запоріжжя

кредитори:

1) Дочірнє підприємство Автоскладальний завод № 2 Публічного акціонерного товариства Автомобільна Компанія Богдан Моторс, Дніпропетровська область, місто Дніпро

2) Головне управління ДПС у Черкаській області

3) Черкаська міська рада

4) Товариство з обмеженою відповідальністю Автомобільна Інжинірінгова Група

5) Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Запорізької області від 23.09.2021р., зокрема, припинено процедуру розпорядження майном Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан. Припинено повноваження розпорядника майна боржника Сердюк М.М. Визнано Дочірнє підприємство Автобусний завод Богдан - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан призначено арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну.

До Господарського суду Запорізької області надійшли заяви ліквідатора про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення та про зловживання процесуальними правами АТ «Укрексімбанк» в якій просить суд застосувати до кредитора АТ «Укрексімбанк» заходи щодо зловживання процесуальними правами, які передбачені положеннями ст.ст. 135, 246 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.06.2023 у справі №908/1721/21 заяву ліквідатора про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення - задоволено.

Надано згоду на продаж нерухомого майна Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан, (ідентифікаційний код: 32503719), що розташовано за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вул. Якубовського, буд.5 та є предметом іпотеки за Іпотечними договорами: №151109Z123 зі змінами і доповненнями від 01.10.2009 р.; №151118Z12 зі змінами і доповненнями від 21.06.2018 р., №151118Z17 від 21.06.2018р. яке складається згідно переліку зазначеному в ухвалі.

З наступними умовами продажу:

Початкова ціна лота:

- 33 829 200 (тридцять три мільйони вісімсот двадцять дев`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок, що є ринковою вартістю вказаного майна/

Крок аукціону:

1% (один відсоток) від початкової ціни лота.

Витрати, пов`язані з утримання та збереження майна, які підлягають відшкодуванню з коштів, отриманих від реалізації:

- 1 990 457 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 58 копійок.

Початкова ціна повторного аукціону:

- 27 063 360 (двадцять сім мільйонів шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок (ціна зменшена на 20 відсотків від початкової ціни першого аукціону).

Повторний аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості лота на повторному аукціоні.

Початкова ціна другого повторного аукціону:

- 20 297 520 (двадцять мільйонів двісті дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (ціна зменшена на 25 відсотків від початкової ціни першого повторного аукціону).

Другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової ціни другого повторного аукціону на крок аукціону (1%) доки не виявиться бажаючий придбати лот.

Заяву ліквідатора Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан Сердюк М.М. про зловживання процесуальними правами Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України у справі № 908/1721/21 задоволено частково.

Попереджено Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, що при повторному ухиленні від належного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства до нього можуть бути застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, передбаченого ст. 135 Господарського процесуального кодексу України або відповідно до ч. 1 ст. 246 ГПК України, суд може постановити окрему ухвалу.

Клопотання ліквідатора, арбітражного керуючого Сердюк М.М. про продовження строку ліквідаційної процедури Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан та повноважень ліквідатора задоволено. Продовжено строк ліквідаційної процедури Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан та повноваження ліквідатора, арбітражного керуючого Сердюк М.М. на п`ять місяців до 28.08.2023.

Не погодившись з вказаною ухвалою Акціонерним товариством Державний експортно-імпортний банк України подано апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 06.06.2023 у справі № 908/1721/21: скасувати в частині часткового задоволення заяви ліквідатора про зловживання процесуальними правами з боку AT «Укрексімбанк» та попередження щодо неналежного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства до AT «Укрексімбанк»; задовольнити частково заяву ліквідатора про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення, а саме: - надати згоду на продаж нерухомого майна Дочірнього підприємства Автобусний завод Богдан, (код ЄРДПОУ 32503719), що розташовано за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вул. Якубовського, буд.5 та є предметом іпотеки за Іпотечними договорами: №151109Z123 зі змінами і доповненнями від 01.10.2009р.; №151118Z12 зі змінами і доповненнями від 21.06.2018р., №151118Z17 від 21.06.2018р. та складається згідно переліку, викладеному у скарзі, початкова ціна лота: 59 519 000,00 грн без врахування ПДВ; крок аукціону: 1% від початкової ціни лота; початкова ціна повторного аукціону: 47 615 200,00 грн (ціна зменшена на 20 відсотків від початкової ціни першого аукціону). Повторний аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості лота на повторному аукціоні; початкова ціна другого повторного аукціону: 35 711 400,00 грн (ціна зменшена на 25 відсотків від початкової ціни першого повторного аукціону). Другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової ціни другого повторного аукціону на крок аукціону (1%) доки не виявиться бажаючий придбати лот; відмовити ліквідатору Сердюк М.М. в погодженні та включені до складу умов продажу витрат, пов`язаних з утриманням та збереженням майна, які підлягають відшкодуванню з коштів, отриманих від реалізації в сумі 1 990 457,58 грн; стягнути з ліквідатора Сердюк М.М. на користь AT «Укрексімбанк» судові витрати за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України на ухвалу господарського суду Запорізької області від 06.06.2023 у справі № 908/1721/21.

Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просить суд апеляційної інстанції вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ліквідатору Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» , арбітражному керуючому Сердюк Марині Миколаївні (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1744 від 10.11.2015) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відшкодування витрат на утримання та збереження майна Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» , яке було реалізовано під час аукціону BRE001-UA-253 за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна.

В обґрунтування поданої заяви зазначається, що було проведено аукціон з продажу майна банкрута BRE001-UA-253, за наслідками проведення якого визначено переможця ТОВ «Протект Інжиніринг».

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 64 КУзПБ протягом 10 робочих днів з дня надходження коштів на ліквідаційний рахунок, тобто в період часу з 07.08.2023 по 18.08.2023 ліквідатором буде здійснено перерахунок зазначених коштів на рахунок Банку, разом з тим, в силу дії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, під час здійснення перерахунку коштів отриманих від продажу майна банкрута, ліквідатор утримає з неї 1 990 457,58 грн як витрати на утримання та збереження майна банкрута, законність здійснення та факт наявності на даний час яких оскаржується Банком.

Натомість у випадку невжиття заходів забезпечення позову, ліквідатор у строк до 18.08.2023 здійснить відповідні перерахування коштів на рахунок Банку, утримавши з цих сум безпідставні на думку Банку витрати, а у випадку задоволення апеляційної скарги Банку, його права як кредитора не будуть відновлені, оскільки Банк повинен буде вживати додаткових заходів, в тому числі шляхом нового звернення до суду задля стягнення зазначених сум коштів на свою користь.

Таким чином, в даному випадку вжиття заходу забезпечення у вигляді тимчасової заборони ліквідатору Банкрута вчиняти будь-які дії, спрямовані на утримання, відрахування, відшкодування за рахунок коштів отриманих від продажу майна банкрута за наслідками проведення аукціону BRE001-UA-253, повністю нівелює ризики зазначені вище та забезпечить поновлення прав банку у випадку задоволення апеляційної скарги, без необхідності вжиття додаткових заходів з боку Банку.

За приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Колегія суддів не вбачає необхідності та підстав викликати АТ «Державний експортно-імпортний банк України» для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову та зазначає про відсутність виняткового випадку для розгляду заяви у судовому засіданні з викликом сторін, оскільки наведені заявником пояснення та докази є достатніми для прийняття судового рішення у справі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши аргументи, наведені у заяві, та оцінивши долучені до неї докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню, а у вжитті заходів забезпечення позову слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Слід зауважити, що заява про надання згоди на продаж майна Банкрута, що є предметом забезпечення, подана ліквідатором Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» арбітражним керуючим Сердюк М.М.

Тобто провадження з розгляду відповідної заяви ініційоване ліквідатором Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» арбітражним керуючим Сердюк М.М., який є суб`єктом звернення за захистом порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Відтак, заходи забезпечення позову стосуються в першу чергу створення належних умов щодо виконання майбутнього рішення суду у справі у випадку надання згоди на продаж майна Банкрута.

Банк є забезпеченим кредитором у справі, який вважає, що погодженими судом визначеними умовами продажу майна Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» порушуються його майнові права, а тому просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ліквідатору Банкрута вчиняти будь-які дії, спрямовані на відшкодування витрат на утримання та збереження майна Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан», яке було реалізовано під час аукціону BRE001-UA-253 за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20).

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19).

Слід зауважити, що за загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі № 914/1475/17 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №904/4982/21.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Відтак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем(ами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Колегія суддів зауважує, що заявником не наведено підставних доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності вимог щодо забезпечення позову, адекватності заходу до забезпечення позову, що застосовується судом та його співмірності із предметом заяви, як і не доведено обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Доказів існування у ліквідатора Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан» арбітражного керуючого Сердюк М.М. наміру вчинити конкретні дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення, заявником не надано, як і не містить заява відомостей про будь-які можливі підготовчі дії щодо нецільового використання, приховування, виведення чи розтрати грошових коштів в сумі 1 990 457,58 грн, як витрат на утримання та збереження майна банкрута, законність здійснення та факт наявності на даний час яких оскаржується Банком.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Як вже було зазначено, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову (правові висновки Верховного Суду у постановах від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19 та від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).

Про обов`язковість належного обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову також зазначив Верховний Суд в постанові від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19. Суд вказав, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Слід наголосити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або істотного ускладнення ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (правові позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 13.05.2022 у справі №922/4415/21, від 24.05.2022 у справі № 926/3300/21, від 09.06.2022 у справі № 924/1277/20, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, від 21.07.2022 у справі № 914/1351/16, від 25.07.2022 у справі № 910/8482/18, від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, від 18.08.2022 у справі № 72з-22).

Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» не наведено належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази, яким чином утримання грошових коштів в сумі 1 990 457,58 грн, як витрат на утримання та збереження майна банкрута, перешкоджають чи перешкоджатимуть у майбутньому виконати судове рішення у справі № 908/1721/21 загалом. Зокрема, вчинення яких дій вимагатиметься від Банку задля отримання цієї суми від ліквідатора Банкрута, наскільки їх вчинення буде ускладнене невжиттям заходів забезпечення, які саме кроки потрібно буде вчинити Банку задля захисту свої майнових прав у випадку позитивного вирішення його апеляційної скарги тощо.

Таким чином, заявником не було наведено достатньо переконливих обставин, які б свідчили про вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення певних дій.

При цьому варто зазначити, що Банк вимагає заборонити ліквідатору Банкрута вчиняти дії лише щодо розпорядження грошовою сумою в розмірі 1 990 457,58 грн, в той час як з наданих заявником доказів (протоколу про проведення аукціону) вбачається, що майно було продане за 51 000 100,00 грн. Як слідує з позиції Банку, останній не погоджується з визначеними умовами аукціону в цілому, в тому числі із ціною продажу.

Апеляційний суд зазначає, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову може мати негативний вплив на здійснення ліквідаційної процедури Дочірнього підприємства «Автобусний завод «Богдан», строки її проведення, порушити права та інтереси інших кредиторів у справі та самого боржника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не погоджується з твердженнями Банку, що вжиття заходів забезпечення у вигляді заборони ліквідатору Банкрута вчиняти певні дії забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки перешкоджатиме ліквідатору виконувати свої обов`язки та обмежить його повноваження, належна реалізація яких може бути предметом оскарження в окремому порядку, визначеному ч. 3 ст. 60, ч. 6 ст. 61 КУзПБ.

Отже, встановлені обставини свідчать про відсутність правових та фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, про які просить АТ «Державний експортно-імпортний банк України», а тому відмовляє у задоволенні поданої ним заяви.

Як передбачено ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 136-140, 233-235, 269, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1721/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко