ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2023 р. Справа№ 910/14383/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Климків Л.,

від відповідача - Команський О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.01.2023 про відмову у відкритті провадження у справі №910/14383/22 (суддя - Смирнова Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства з питань кіно, в якому просить суд зобов`язати уповноважений орган управління Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" - Державне агентство з питань кіно укласти контракт з ОСОБА_1 та призначити її на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до протоколу №2 від 15.04.2021 засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", проведеного Міністерством культури та інформаційної політики України як органом управління Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", ОСОБА_1 було визнано переможцем конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", однак Міністерство культури та інформаційної політики України рішення про призначення позивачки на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" за наслідками проведеного конкурсу не ухвалило. В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.01.2022 №91-р Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" було передано із сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України до сфери управління відповідача - Державного агентства з питань кіно, яке також з моменту прийняття Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" до свого управління не прийняло рішення про призначення позивачки на посаду генерального директора зазначеного центру, чим допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не призначенні позивачки на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" на підставі результатів конкурсу, оформлених рішенням конкурсної комісії від 15.04.2021, що порушує законні права та інтереси позивачки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/14383/22, з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевим господарським судом зазначено, що у даному випадку існує спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", та органом державної влади - Державним агентством з питань кіно, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення, а тому дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даному випадку відносини, які виникли щодо реалізації Державним агентством з питань кіно, як органу управління Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» повноважень з призначення позивачки на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" за результатами конкурсу і укладення контракту, є організаційно - господарськими, а тому даний спір підлягає розгляду господарським судом.

Стосовно доданих відповідачем до відзиву до апеляційну скаргу додаткових доказів, а саме заяви про участь у конкурсі від 19.01.2023, протоколів засідання конкурсної комісії від 31.01.2023 та від 06.02.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли заявник просить долучити нові докази, яких взагалі не існувало на момент прийняття оскаржуваної ухвали.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Таким чином, додані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткові докази не приймаються апеляційним судом.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання Державного агентства з питань кіно укласти контракт з ОСОБА_1 та призначити її на посаду генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка".

Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" створено Указом Президента України "Про заходи щодо відзначення 100-річчя від дня народження Олександра Довженка" № 511/94 від 10.09.1994, є закладом культури, який перебуває у державній власності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 січня 2022 року № 91-р "Про передачу цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" до сфери управління Державного агентства з питань кіно" передано цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" із сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики до сфери управління Державного агентства з питань кіно.

Відповідно до Положення про Державне агентство України з питань кіно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 277 від 17.07.2014, Державне агентство України з питань кіно (Держкіно) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері кінематографії.

Згідно з пп. 2 п. 5 названого Положення Держкіно з метою організації своєї діяльності, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат Держкіно та на керівні посади на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Агентства.

За змістом пп. 26 п. 4 цього Положення Держкіно відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держкіно.

Процедура конкурсного відбору та призначення керівників державного чи комунального закладу культури врегульована статтями 21-21-5 Закону України "Про культуру" у відповідній редакції, чинній станом на дату проведення конкурсу і затвердження результатів.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про культуру" керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу.

Порядок конкурсного добору та призначення керівника державного чи комунального закладу культури установлений статтею 21- 2 Закону України "Про культуру".

Так, за змістом названої норми кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури визначає конкурсна комісія за результатами відкритого та публічного конкурсного добору на зайняття цієї посади. Організацію та проведення конкурсного добору, а також роботу конкурсної комісії забезпечує орган управління.

Керівник органу управління зобов`язаний призначити переможця конкурсу керівником державного чи комунального закладу культури не пізніше двох місяців з дня оголошення конкурсу. Підставою для видання наказу про призначення керівника державного чи комунального закладу культури є підписання контракту. Істотні умови контракту публікуються на офіційному веб-сайті органу управління не пізніше наступного дня після його підписання (ч. 15 вказаної статті).

У даному випадку існує спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", та органом державної влади - Державним агентством з питань кіно, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення.

Вказаний спір в розумінні приписів пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічно-правовим, оскільки визначення законодавцем порядку проведення центральним органом виконавчої влади конкурсу на заняття посад керівників закладів культури та порядку їх призначення на посади має на меті, в першу чергу, дотримання публічного інтересу, а саме: інтересу суспільства на належне управління такими закладами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства є правильними.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.07.2023 у справі № 910/362/23.

Отже, доводи апеляційної скарги, що цей спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає розгляду господарським судом є помилковими.

Апелянт помилково посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18, оскільки вказаний спір стосувався поділу спільного майна подружжя (статутного капіталу Приватного підприємства "Ніка-2"), яке належить їм на праві спільної сумісної власності. У постанові від 29.06.2021 у цій справі Велика Палата Верховного Суду вказувала, що для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство у цій справі, слід виходити з такого Приватне підприємство "Ніка-2" у цій справі є товариством з обмеженою відповідальністю.

У наведених позивачкою в апеляційній скарзі справах № 260/91/19, № 813/1232/18, № 694/1174/16-а, № 140/434/19, № 260/583/20 спір виник з приводу створення / припинення юридичної особи.

Тобто сформовані в наведених позивачкою постановах висновки очевидно не є релевантними для даної справи.

З огляду на викладене, спір у даній справі не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що в свою чергу є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.01.2023 про відмову у відкритті провадження у справі №910/14383/22 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.09.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко