РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2023Справа № 910/10787/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (просп. Повітрофлотський, 25, м. Київ, 03049; ідентифікаційний код 23510137)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. 4, м. Київ, 03038; ідентифікаційний код 30859524)

про стягнення 4 400 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі за текстом - ПрАТ «СК «Провідна», Позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі за текстом - ПрАТ «СК «УСГ», Відповідач) про стягнення 4 400 грн суми страхового відшкодування за полісом № 201810028.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що ним на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6772868/1010/20 від 26.11.2020 (далі за текстом - Договір), укладеного з ОСОБА_1 здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 7 000 грн. на користь СТО за шкоду заподіяну в ДТП внаслідок винних дій страхувальника Відповідача.

З огляду на здійснення Позивачем виплати суми страхового відшкодування у вказаному розмірі, останній зазначає, що в силу положень статті 993 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування» він набув право вимоги до Відповідача (винної в ДТП особі) в межах здійсненої виплати.

Із наданої Позивачем відповіді на відзив вбачається, що Позивач не погоджується з аргументами Відповідача та зазначає, що 03.02.2022 жодних інших документів окрім заяви про відшкодування від 02.02.2022 на адресу Відповідача не надсилалися, а заперечення останнього в цій частині не є належним чином підтвердженими.

Крім цього, Позивач звертає увагу суду на те, що вимогами чинного законодавства не закріплено надсилання страховиком заяви про виплату суми страхового відшкодування в порядку регресу з описом вкладення.

Наданих у якості доказів рахунки СТО є належними та достатніми при тому, що Відповідачем не надано розрахунку з урахування фізичного зносу та доказів необхідності його застосування в силу того, що саме Відповідач посилається на такі обставини.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із наданого до суду відзиву вбачається, що Відповідач заперечує щодо задоволення позову оскільки заява про виплату суми страхового відшкодування в порядку регресу від 02.02.2022 вих № надійшла на адресу Відповідача 16.02.2023, тобто з пропуском річного строку, а наданий Позивачем фіскальний чек від 03.02.2022 є неналежним доказом направлення такої заяви, оскільки з останнього не вбачається встановити факт направлення саме вказаної заяви.

Крім того, Відповідач зазначає, що рахунок СТО не є належним та допустимим доказом підтвердження вартості відновлювального ремонту, оскільки не оцінює заподіяну шкоду та не враховує знос пошкодженого транспортного засобу.

Із поданих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що на переконання Відповідача належним доказом направлення заяви від 02.02.2022 може бути опис вкладення в цінний лист, розрахунковий документ та повідомлення про вручення.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

24.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

31.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

10.08.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

26.11.2020 року між Позивачем (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено Договір, відповідно до умов якого застраховано автомобіль Hyundai Sonata, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Період дії вказаного Договору - з 10.12.2020 по 09.12.2021.

06.10.2021 року в м. Чернівці по вул. Головна, 6 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу марки Honda CR-V, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована Відповідачем згідно полісу № ЕР201810028 (франшиза - 2 600 грн, ліміт за шкоду майну - 130 000 грн).

За наслідками зазначеної ДТП пошкоджено застрахований автомобіль, а сторонами оформлено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі за текстом - Європротокол), з пункту 14 якого вбачається, що вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_2 .

Європротокол від 06.10.2021 наявний в матеріалах справи.

Страхувальник повідомив Позивача про настання ДТП та звернувся до нього із заявою від 08.10.2021 про факт настання події, в якій вказано, що виплата суми страхового відшкодування здійснюється на користь СТО.

Згідно рахунку № 0056-21 від 19.10.2021 ФОП Мартинюк Г.М. вартість відновлювального ремонту становить 29 010 грн.

На підставі розрахунку суми матеріального збитку від 20.10.2021, страхового акту № від 09.12.2021 Позивачем здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 7 000,00 грн. на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 052333 від 10.12.2021.

Позивачем до матеріалів справи надано заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) від 02.02.2022 вих № , яку згідно доводів Позивача надіслано Відповідачу з метою досудового врегулювання спору 03.02.2022 згідно наданого фіскального чеку (поштове повідомлення № 695).

Із вказано фіскального чеку вбачається, що поштове повідомлення № 695 направлено 03.02.2022 адресату: «ПАТ СК УГС».

Також Позивачем надано докази направлення 08.02.2023 Відповідачу заяви від 02.02.2022 вих № електронною поштою, яку згідно доводів Відповідача ним отримано 16.02.2023.

Заперечення Відповідача фактично зводяться до пропуску Позивачем річного строку на звернення до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а наданий фіскальний чек від 03.02.2022 не є достатнім та належним доказом направлення саме вказаної вище заяви, оскільки у вказану дату та згідно вказаного фіскального чеку Позивачем могло бути направлено Відповідачу будь який інший лист.

При цьому, Відповідач у поданому відзиві стверджує серед його вхідної кориспонденції заява від 03.02.2022 - відсутня.

Також Відповідачем заперечується належність та допустимість наданого Позивачем доказу - рахунок СТО, оскільки останній не є оцінкою заподіяної шкоди та не враховує коефіцієнт фізичного зносу, що має бути здійснено безпосередньо Позивачем, оскільки саме він має намір стягнути кошти з Відповідача.

З урахуванням викладеного, Відповідач стверджує, що заява подана йому через електронну пошту з пропуском річного строку, що відповідно виключає можливість відшкодування суми страхового відшкодування.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» № 1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 33.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

З наявного в матеріалах справи Європротоколу вбачається, що останній є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А (Honda CR-V, державний номер НОМЕР_2 ) та транспортний засіб В (Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1 ) зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги приписи чинного законодавства, суд приймає Європротокол від 03.10.2021, як належний доказ настання у вказану дату ДТП за участю вказаних вище транспортних засобів та яка сталася з вини водія Honda CR-V, державний номер НОМЕР_2 .

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у встановлених судом правовідносинах Позивача та його страхувальника відбулася передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З огляду на викладене вище, виходячи із доказів, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що до Позивача перейшло право вимоги до страховика винної особи (Відповідача) за полісом № ЕР201810028 в розмірі 4 400 грн (з вирахування франшизи - 2 600 грн).

Що стосується питання застосування коефіцієнта фізичного зносу, суд вказує, що згідно наданого Позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 18.11.2020 рік випуску пошкодженого автомобіля Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1 - 2015 у зв`язку з чим коефіцієнт фізичного зносу вказано автомобіля приймається таким, що дорівнює нулю згідно пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092) (далі за текстом - Методика).

При цьому суд вказує, що Відповідачем не надано суду інших доказів в частині наявності винятків, передбачених пунктом 7.39 Методики підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу.

Відтак, судом не вбачається підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу у даних правовідносинах.

Водночас, суд погоджується із заперечення Відповідача, що в даному випадку правовідносини Позивача та його страхувальника, які ґрунтуються на підставі Договору ( в частині не вирахування фізичного зносу) не стосуються регресних правовідносин Позивача та Відповідача, а відтак останні мають керуватися нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не умовами Договору.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Суд звертає увагу сторін, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Що стосується наданої Позивачем заяви про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) від 02.02.2022 вих № .

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що саме заява на виплату страхового відшкодування із відповідним переліком документів згідно пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для її виплати страховиком.

Відповідно до статті 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Суд вказує, що судова практика, на яку посилається Відповідач стосується порядку направлення заяв по суті спору (наприклад апеляційної скарги), до яких чинним процесуальним законодавством поставлено вимоги надсилати з описом вкладення.

Суд погоджується з доводами Позивача, що статтю 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вимоги до заяви про страхове відшкодування, серед яких відсутня вимога про направлення останньої (в порядку регресу) з описом вкладення та або ж конкретним поштовим повідомленням.

Відповідно до пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, поштові відправлення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно з пункту 1 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Відтак, суд вказує, що в випадку пересилання поштової кореспонденції шляхом надсилання рекомендованого відправлення опис вкладення не заповнюється.

Так, розрахунковий документ, зокрема у даній справі фіскальний чек Укрпошта, підтверджує факт надання послуги відділенням поштового зв`язку та водночас є належним доказом направлення 03.02.2022 Позивачем заяви від 02.02.2022 (поштове повідомлення № 695) в межах річного строку, в силу категорії поштового відправлення, що було здійснено виключно на розсуд Позивача.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.05.2023 у справі № 908/3212/21.

Відповідач, заперечуючи щодо отримання ним заяви від 02.02.2022 зазначає, що поштовим повідомлення № 695 йому могло бути направлено будь-який інший лист, при цьому доказів отримання будь-якого документа від Позивача в межах спірних строків ним не надано, що відповідно викликає у суду сумніви щодо достовірності таких заперечень.

Крім того, неотримання відповідачем поштового повідомлення № 695 з огляду на суб`єктивні причини не спростовує обставин його належного направлення Позивачем.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

За сукупністю наданих доказів та їх вірогідність, враховуючи пояснення сторін, суд вказує, що ним ставиться під сумнів заперечення Відповідача щодо неотримання ним заяви, яку йому надіслано 03.02.2022, а відтак суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено перехід до нього права вимоги в межах виплаченої ним суми, а також дотримання порядку добровільного досудового врегулювання спору, що відповідно свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. 4, м. Київ, 03038; ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (просп. Повітрофлотський, 25, м. Київ, 03049; ідентифікаційний код 23510137) суму страхового відшкодування - 4 400 (чотири тисячі чотириста) грн та судовий збір в розмірі - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 11.09.2023

Суддя Антон ПУКАС