ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2023 р. м. Львів Справа №907/385/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 19.06.2023 №15-914-22 (15-563ВИХ-23) (вх. № апеляційного суду 01-05/2017/23 від 23.06.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 травня 2023 року (суддя Андрейчук Л.В., повний текст рішення складено та підписано 30.05.2023, м. Ужгород)

у справі №907/385/22

за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород, в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Форест Парк, м. Ужгород

до відповідача 2 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м Ужгород

третя особа 1 на стороні відповідачів без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Автокартинг, м. Ужгород

третя особа 2 на стороні відповідачів без самостійних вимог ОСОБА_1 , м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування рішення виконкому,

за участю представників учасників процесу:

прокуратура: Рогожнікова Н.Б. прокурор;

від позивача: не з`явились;

від відповідача 1: Ільницький М.П. адвокат (ордер серія АО №1093946 від 07.07.2023), Ламбрух О.С. адвокат (ордер серія АО №1095591 від 26.07.2023);

від відповідача 2: не з`явились;

від третьої особи 1: не з`явились;

від третьої особи 2: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради звернувся з позовом до ТОВ «Форест Парк» та до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради з вимогою усунути перешкоди права користування та розпорядження земельною ділянкою за кадастровим номером :25:001:0005, що розміщена за адресою: м. Ужгород, вул. Воз`єднання, 56, шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2007 №198, в частині затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта на автодром після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських та споруд по вул.Боздоська дорога, 5, загальною площею 439,9 кв.м. та зобов`язання комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» внести зміни в інвентарні справи і зареєструвати право власності на автодром після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських будівель та споруд по вул. Боздоська дорога за приватним підприємцем Лазаренком О.В.; усунути перешкоди права користування та розпорядження земельною ділянкою за кадастровим номером :25:001:0005, що розміщена за адресою: м. Ужгород, вул. Воз`єднання, 56, шляхом скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Форест парк», на автодром після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських будівель та споруд загальною площею 439,9 кв.м., з одночасним припиненням права власності на нього та зобов`язати ТОВ «Форест парк» звільнити земельну ділянку за кадастровим номером :25:001:0005, що розміщена за адресою: м. Ужгород, вул. Возз`єднання, 56, шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна, а саме: залишків автодрому після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських будівель загальною площею 439,9 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що Ужгородською окружною прокуратурою в ході здійснення організації і процесуального керівництва досудовим розслідування розпочато кримінальне провадження за № 0000091 від 05.08.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та за № 0000018 від 10.02.2022 розпочатого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, встановлено факт порушення інтересів держави під час реконструкції території містечка ДАІ в парку «Боздоський» у м. Ужгороді.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.05.2023 у справі №907/385/22 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Дане рішення мотивовано тим, що територіальною громадою міста Ужгорода, в особі уповноваженого нею органу управління майнової політики Ужгородської міської ради, відведено приватному підприємцю Лазаренко О.В. земельну ділянку саме для цілей будівництва, а саме - для будівництва автодрому, шляхом реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», що співвідноситься із спорудженням такого нерухомого майна підприємцем Лазаренком О.В. та подальшим прийняттям його державною приймальною комісією в експлуатацію. Також суд першої інстанції зазначив, що із акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автодрому після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+» загальною площею 439,9 кв.м., що затверджений Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2007 за №198 можна встановити, що спорудження приватним підприємцем Лазаренком О.В. по земельній ділянці (кадастровий номер :25:001:0005), автодрому, шляхом реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», здійснено на підставі виданих виконавчим комітетом Ужгородської міської ради дозволів. Окрім цього, матеріали справи не містять відомостей та доказів, що спорудження вказаного об`єкту проведено приватним підприємцем Лазаренком О.В. за відсутності проекту, що затверджений належним чином.

Відтак, за оцінкою матеріалів справи та доводів сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що належний відповідачу ТОВ «Форест Парк» автодром після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», загальною площею 439,9 кв.м., є самочинно спорудженим об`єктом нерухомого майна в розумінні ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України. Однак, окрім посилання на самочинність спорудження належного відповідачу ТОВ «Форест Парк» об`єкту нерухомого майна, позовна заява не містить інших доводів і обставин на предмет протиправності спірного рішення міської ради.

В той же час, матеріалами справи не підтверджено наявності будь яких обставин, які б вказували, що спірне рішення винесено з порушенням законних прав та інтересів Ужгородської міської ради. Прокурором та позивачем не наведено, а місцевим господарським судом не встановлено, яке суб`єктивне цивільне право або інтерес територіальної громади, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, існувало та порушено на момент ухвалення спірного рішення міської ради.

За наведеного вище, місцевий господарський суд дійшов висновку, що негаторні вимоги направлені на скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2007 року за № 198 не співвідносяться із правовідносинами, які існували станом на 2007 рік, а тому відмовив у задоволенні позову.

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури не погодився із прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані зокрема тим, що судом не враховано та не надано оцінки тому, що 04.04.2002 між приватним підприємцем Лазаренком О.В. та КП «Боздоський парк» укладено договір про співпрацю №67, на виконання якого комунальне підприємство передало у користування підприємцю територію містечка ДАІ парку, а підприємець зобов`язався здійснити ремонт вказаного містечка, встановити павільйони для роздрібної торгівлі, споруди, необхідні для безпеки відвідувачів та малі атракціони. При цьому, Ужгородська міська рада не приймала жодних рішень про зміну статусу чи форми власності вказаного об`єкта, що також підтверджується рішеннями Ужгородської міської ради №136 від 07.06.2002, яким приватному підприємцю Лазаренку О.В. надано дозвіл на проведення реконструкції та добудов для влаштування навісу в легких конструкціях над літньою терасою в Боздоському парку строком на три роки. Незважаючи на зазначені обставини, приватним підприємцем самочинно збудовано нерухоме майно, що складається з будівель літ. А (тераси) площею 211 кв.м., літ. Б (тир-навісу) площею 133,7 кв.м., літ В (навісу) площею 45,3 кв.м., літ. Г (гаражу) площею 20,4 кв.м., літ Д (гаражу) площею 20.4 кв.м. та літ Ж (вбиральні) 2,1 кв.м. З покликанням на матеріали інвентаризаційної справи №5998 зазначає, що самочинне будівництво зазначених об`єктів нерухомого майна завершено 28.09.2005. 07.06.2007 КП «БТІ м.Ужгорода» здійснено державну реєстрацію права власності за приватним підприємцем Лазаренком О.В. на автодром «Екстрім+» та видано свідоцтво про право власності. Проте, судом першої інстанції не взято до уваги, що підприємцем проведено реконструкцію існуючого автодрому, а не будівництво нового.

Скаржник вважає, що відбулась самовільна забудова об`єктів нерухомості за рахунок території загального користування рекреаційного призначення, що призвело до вибуття земель комунальної власності (під об`єктами нерухомості) з користування територіальної громади, всупереч приписам ст. ст. 13, 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». 14.11.2017 до державного реєстру речових прав внесено відомості про набуття ТОВ «Автокартинг» права власності на автодром «Екстрім+», господарських будівель та споруд до якого включено вже об`єкти під літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожу № 1-2; проїзд та площадки І; місток - естакаду II; підпірну стіну III загальною площею 439,9 кв.м на підставі внесення Лазаренком О.В. даного майна до статутного капіталу товариства. Таким чином, за відсутності законних підстав ТОВ «Автокартинг» неправомірно набуло право власності на вказане майно, оскільки зазначені огорожа, проїзд та площадка і підпірна стіна є елементами благоустрою парку. Окрім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту та про сплив строку позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідач Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, подав заяву про визнання апеляційної скарги, поданої прокурором на оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.05.2023 у справі №907/385/22.

Відповідач ТОВ «Форест Парк», у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що прокурор не подав до суду першої інстанції жодного документу на підтвердження права комунальної власності на містечко ДАІ парку (у тому числі автодром), що обґрунтовано правомірним висновком суду про відсутність порушеного права територіальної громади.

Вважає, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 не підлягають до застосування у даній справі, оскільки обставини у справах є різними. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні та обгрунтовані висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки судом ретельно досліджено та встановлено спірні правовідносини, предмет та підстави позову. Суд першої інстанції правильно встановив відсутність порушеного права, за захистом якого прокурор звернувся до суду із позовом та неефективність обраного прокурором способу захисту.

Вважає хибними доводи та твердження, наведені в апеляційній скарзі, що спростовує підстави для задоволення апеляційних вимог.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26 червня 2023 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури від 19.06.2023 №15-914-22 (15-563ВИХ-23) (вх. № апеляційного суду 01-05/2017/23 від 23.06.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 травня 2023 року у справі №907/385/22. Витребувано матеріали справи №907/385/22 в Господарського суду Закарпатської області.

06.07.2023 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №907/385/22.

В подальшому, ухвалою суду від 24 липня 2023 року призначено розгляд справи №907/385/22 в судове засідання на 09 серпня 2023 року о 12 год. 00 хв.

09.08.2023 за участю прокурора та представника відповідача 1 розгляд справи відкладено на 06 вересня 2023 року.

В судовому засіданні 06.09.2023 прокурор та представник відповідача 1 підтримали свої доводи та заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області області від 25 травня 2023 року у справі №907/385/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи:

04.04.2002 між приватним підприємцем Лазаренком О.В. та комунальним підприємством «Боздоський парк» укладено договір про співпрацю за № 67.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору, сторони зобов`язуються сумісно діяти з метою розвитку діяльності Боздоського парку як центру відпочинку і дозвілля, а саме: розширення видів розважальних послуг парку, відновлення існуючих розважальних об`єктів та споруджень і встановлення нових, розвитку інфраструктури парку, залучення якнайбільше громадян до відпочинку та створення безпечних умов для їх дозвілля.

З метою реалізації укладеного правочину КП «Боздоський парк» передало у користування підприємцю територію містечка ДАІ парку (у тому числі автодром) (п. 2.11 договору), а той зобов`язаний був здійснити ремонт вказаного містечка, встановити павільйони для роздрібної торгівлі, споруди, необхідні для безпеки відвідувачів та малі атракціони (п. 2.2.1 та 2.2.2 договору).

25.07.2002 між сторонами вказаного правочину укладено угоду про зміну і доповнення договору № 67 від 04.04.2002, згідно з якою ПП Лазаренку О.В. передано у користування територію містечка ДАІ парку строком на 25 років, а останній зобов`язувався у період сезону роботи парку вносити до комунального підприємства грошові кошти у розмірі 2 відсотків чистого доходу з 2002 року по 2005 рік.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 07.06.2002 за № 136 приватному підприємцю Лазаренку О.В. надано дозвіл на проведення реконструкції та добудов для влаштування навісу в легких конструкціях над літньою терасою в Боздоському парку строком на два роки.

На виконання вказаного рішення виконавчого комітету та заяви про надання дозволу Інспекцією ДАБК м. Ужгорода, вказаному підприємцю надано дозвіл на виконання будівельних робіт за № 73 від 23.05.2003 для влаштування навісу в легких конструкціях над літньою терасою в Боздоському парку. Строк дії дозволу визначений до 01.08.2003.

15.03.2006 між ФОП Лазаренко О.В. та управлінням майнової політики Ужгородської міської ради укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, вул.Боздоська дорога № 5, для реконструкції існуючого авто атракціону «Екстрім+», господарських будівель та споруд.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2007 за №198, затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, після реконструкції існуючого автоатракціону вже з назвою «Екстрім+» загальною площею 439,9 кв.м. та зобов`язано комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» внести зміни в інвентарні справи і зареєструвати право власності на автодром «Екстрім+» за приватним підприємцем Лазаренком О.В.

07.06.2007 комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» здійснено державну реєстрацію права власності на автодром «Екстрім+» за приватним підприємцем Лазаренком О.В., на підставі чого видано свідоцтво про право власності ЯЯЯ№761290 від 07.06.2007.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №15317454 виданого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 21.07.2007, право власності зареєстровано на нерухоме майно, що складається з літ. А (тераси) площею 211 кв.м., літ. Б (тир-навісу) площею 133,7 кв.м., літ В (навісу) площею 45,3 кв.м., літ. Г (гаражу) площею 20,4 кв.м., літ Д (гаражу) площею 20.4 кв.м. та літ Ж (вбиральні) 2,1 кв.м.

14.11.2017 до державного реєстру речових прав внесено відомості про набуття ТОВ «Автокартинг» права власності на автодром «Екстрім+», господарських будівель та споруд, а саме наступні об`єкти: під літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожу № 1-2; проїзд та площадки І; місток - естакаду II; підпірну стіну III загальною площею 439,9 кв.м на підставі внесення Назаренком О.В. даного майна до статутного капіталу товариства майна за актом прийому передачі від 14.11.2017.

На підставі договору купівлі - продажу від 21.08.2021 за №141, який посвідчений приватним нотаріусом Дроботя А.В., ТОВ «Автокартинг» продало вказане майно ТОВ «Форест Парк», про що здійснено реєстрацію права власності.

Позивач стверджував, що під час реконструкції території містечка ДАІ в парку «Боздоський» у м. Ужгороді допущено порушення вимог чинного законодавства, що вказує на самочинність будівництва автодрому «Екстрім+» в Боздоському парку на земельній ділянці комунальної власності.

Вказані обставини зумовили звернення прокурора з позовною заявою до суду.

Предметом позову у даній справі є вимоги про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання протиправним та скасування рішення міської ради; визнання протиправним та скасування державної реєстрації права власності з одночасним припинення права власності на нерухоме майно та зобов`язання звільнити земельну ділянку, шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна.

За змістом статті 1 ГПК України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивачів у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що окрім посилання на самочинність спорудження належного відповідачу ТОВ «Форест Парк» об`єкту нерухомого майна, позовна заява, а також апеляційна скарга не містить інших доводів чи обставин на предмет протиправності спірного рішення міської ради.

Водночас, стосовно доводів апелянта про самочинність будівництва вищевказаних об`єктів нерухомого майна, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Матеріалами справи підтверджується, що прийняття в експлуатацію спірного нерухомого майна здійснювалося під час дії договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :25:001:0005) від 15.03.2006, укладеного між уповноваженим органом територіальної громади міста Ужгорода та приватним підприємцем Лазаренко О.В.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка по договору оренди від 15.03.2006 надана підприємцю Лазаренку О.В. для реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських будівель та споруд (п. 15 договору).

З огляду на вказане, територіальна громада міста Ужгорода, в особі уповноваженого нею органу управління майнової політики Ужгородської міської ради, надала приватному підприємцю Лазаренку О.В. земельну ділянку для цілей будівництва, а саме для будівництва автодрому, шляхом реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», що відповідає спорудженню такого нерухомого майна Лазаренком О.В. та подальшим прийняттям його державною приймальною комісією в експлуатацію.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що необґрунтованими є доводи прокурора про розміщення на земельній ділянці (кадастровий номер :25:001:0005), будь-якого нерухомого чи іншого майна територіальної громади міста Ужгорода, адже в матеріалах справі відсутні належні докази на підтвердження права власності, балансової належності чи іншого речового права на будь-яке державне чи комунальне майно по місцезнаходженню об`єкта нерухомого майна відповідача-1.

Окрім цього, відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автодрому після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+» загальною площею 439,9 кв.м., що затверджений Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2007 за №198, можна встановити, що спорудження приватним підприємцем Лазаренко О.В. на земельній ділянці (кадастровий номер :25:001:0005), автодрому, шляхом реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», здійснено на підставі виданих виконавчим комітетом Ужгородської міської ради дозволів, а матеріали не справи не містять відомостей та доказів, що спорудження вказаного об`єкту проведено приватним підприємцем Лазаренко О.В. за відсутності необхідних документів, що спростовує доводи апелянта про самочинність вказаного нерухомого майна.

Наведені обставини та висновки суду першої інстанції апелянтом в суді апеляційної інстанції не спростовані.

Доводи апеляційної скарги з покликанням на матеріали кримінальних проваджень, судова колегія вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.6 ст. 75 ГПК України саме обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали справи не містять вироків, прийнятих за наслідками кримінальних проваджень, на які покликався прокурор, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

За викладених обставин, судова колегія вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду першої інстанції, що прокурором не доведено порушення вимог чинного законодавства при прийнятті спірного рішення міської ради, як і не доведено факту здійснення самочинного будівництва спірного нерухомого майна.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (праовий висновок, викладено у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Разом з тим, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правові висновки у п. 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19; у п.54 постанови від 02.02. 2021 у справі № 925/642/19; у п. 99 постанови від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19; у п.76 постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18; у п. 6.56 постанови від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19; у п.8.46 постанови від 25.01.2022 у справі № 143/591/20; у п. 155 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

За таких обставин, судова колегія вважає, що прокурором обрано неналежний та неефективний спосіб захисту права, оскільки не доведено наявність обставин, покладених в основу заявленого позову, не доведено порушення прав позивача, не доведено обставини, щодо самочинного будівництва спірного нерухомого майна, не доведено незаконності спірного рішення міської ради, що вірно встановлено судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, необґрунтованим та таким, що спростовується наведеними обставинами є доводи апелянта, щодо неправильного висновку суду про сплив строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, адже в позові відмовлено з інших вищеописаних підстав, при встановленні яких не досліджувалось питання застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

У відповідності до положень статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судова колегія апеляційного суду зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які покладено в основу оскаржуваного рішення в даній справі, а тому з врахуванням вищенаведеного в сукупності, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову в позові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Закарпатської області ухвалив рішення від 25 травня 2023 року у справі №907/385/22, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Закарпатської області від 25 травня 2023 року у справі №907/385/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 19.06.2023 №15-914-22 (15-563ВИХ-23) (вх. № апеляційного суду 01-05/2017/23 від 23.06.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 травня 2023 року у справі №907/385/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Закарпатську обласну прокуратуру.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №907/385/22 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та підписано 12.09.2023.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич