РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2023Справа № 910/1971/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (бульв. Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133)

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050)

про стягнення 26 993,75 грн.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 26 993,75 грн. страхового відшкодування

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті виплати позивачем у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди страхового відшкодування як страховиком винної особи гр. ОСОБА_1 , водія транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , який забезпечено позивачем за Полісом АР № 7491255, у відповідача як страховика особи, відповідальної за спричинену ДТП шкоду за Полісом АР № 201428480 виник обов`язок з відшкодування позивачеві частини страхового відшкодування в сумі 15 566,12 грн., внаслідок невиконання якого позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1971/23, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою суду також витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію по Полісу № АР/7491225, № ЕР/201428480.

Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 року у справі № 910/1971/23 через відділ діловодства суду 21.02.2023 року від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла інформація №9-03/5743 від 20.02.2023 року щодо Полісу № АР/7491225, № ЕР/201428480, яка судом долучена до матеріалів справи.

Окрім цього, через канцелярію суду 20.02.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 13.02.2023 року від позивача надійшла заява б/н б/д, згідно якої позивач зазначає про зміст позовних вимог в сумі 26 993,75 грн., до складу яких включена сума боргу в розмірі 15 566,12 грн., штрафні санкції в сумі 6519,86 грн., проценти річних в сумі 510,48 грн., втрати від інфляції в сумі 4397,29 грн. Заява судом долучена до матеріалів справи.

Також через відділ діловодства суду 22.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 17.02.2023 року з доказами його надсилання на адресу позивача, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем при здійсненні страхового відшкодування за фактом настання страхового випадку 26.09.2021 року за участю забезпеченого за Полісом АР № 7491255 транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_2 , було порушено положення «Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на отримання від відповідача компенсації частини сплаченого страхового відшкодування.

Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем не було здійснено повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три дні до дати її проведення, а також не повідомлено відповідача про інший Внутрішній договір страхування, який був дійсний на момент ДТП, як це передбачає Порядок, який є обов`язковим до виконання дійсними членами МТСБУ.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на невірне здійснення позивачем розрахунку суми страхового відшкодування згідно вимог пункту 5.2 Порядку, та яка за наведеним у відзиві контррозрахунком відповідача становить від`ємне число. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, через відділ діловодства суду 03.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив №03/913 від 28.02.2023 року з доказами її надсилання відповідачу, в якій позивач заперечує доводи відповідача та вказує, що повідомлення про настання ДТП та про інший Внутрішній договір страхування було направлено відповідачу разом з заявою на виплату страхового відшкодування, проте відповідач відмовився скористатися своїм правом на участь у розслідуванні страхового випадку.

Позивач також зазначає, що до заяви про виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було додано аварійний сертифікат, складений аварійним комісаром, у якого є відповідна кваліфікація щодо оцінки майна. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечення на відповідь на відзив та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 167 ГПК України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано на адресу суду заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно пунктом 9 частини 1 статті 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як судом встановлено згідно матеріалів справи, 22.01.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», як страховиком, та гр. ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АР/7491225, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 .

Згідно із даними Полісу № АР/7491225 франшиза становить - 2 000,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк дії полісу № АР/7491225 встановлено з 23.01.2021 по 22.01.2022 включно. (пункт 3 Полісу).

Судом встановлено, що укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АР/7491225 від 22.01.2021 року за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Пунктом 1.8. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з полісом № АР/7491225 до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно постанови Сумського районного суду Сумської області від 08.10.2021 року у справі №587/2010/21 (провадження №3/587/999/21), що 26.09.2021 року о 16 год. 57 хв. на а/ш Київ-Суми-Юнаківка водій гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 з польової дороги при виїзді на нерегульоване перехрестя, а саме на а/ш Київ-Суми-Юнаківка не надав переваги в русі транспортному засобу Volksvagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що зафіксовано на нагрудну камеру АА 00508. Транспортні засоби зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначеною Постановою Сумського районного суду Сумської області від 08.10.2021 року у справі №587/2010/21 гр-на ОСОБА_2 визнано винним у порушенні пункту 16.11 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 33.1.4. статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

На виконання зазначених правових норм, 27.09.2021 року водій транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , гр-ка ОСОБА_3 , яка є потерпілою у ДТП, яка сталася 26.09.2021 року, звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, копія якого наявна в матеріалах справи, оскільки відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , застраховано за полісом № АР/7491225 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Крім того, 27.09.2021 року водій забезпеченого в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , гр-н ОСОБА_2 (винна особа) звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26.09.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до аварійного сертифікату №89-D/96/4 від 12.10.2021 року, складеного аварійним комісаром Видуті Денисом Юрійовичем (свідоцтво №1631 від 10.12.2010 року), розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , з урахуванням фізичного зносу та без урахування ПДВ становить 120 092,05 грн.

Відповідно до пункту 34.4. статті 34 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції до 18.11.2021 року, яка була чинна на дату складання аварійного сертифікату) для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком, МТСБУ та потерпілими можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про страхування» (в редакції до 18.11.2021 року, яка була чинна на дату складання аварійного сертифікату) аварійні комісари - це особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи

Згідно з пунктом 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05.01.1998 року (яке було чинним на дату складання аварійного сертифікату), аварійний комісар - це особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Національним банком.

Згідно з пунктом 16 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів (яке було чинним на дату складання аварійного сертифікату), на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, за висновком суду, наявний в матеріалах справи аварійний сертифікат №89-D/96/4 від 12.10.2021 року належним чином підтверджує розмір оціненої шкоди, завданої власнику транспортного засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, що сталося 26.09.2021 року.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як зазначалось судом вище, 27.09.2021 року власник автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 звернулась до позивача з заявою про страхове відшкодування, в якій відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 26.09.2021 року за участю автомобіля марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

В подальшому, 23.11.2021 року на підставі заяви постраждалої особи ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування від 27.09.2021 року, виходячи з аварійного сертифікату №89-D/96/4 від 12.10.2021 року та акту огляду пошкодженого транспортного засобу, Товариством з додатково відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» був складений та підписаний страховий акт № ЦВ/21/6107, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , внаслідок ДТП від 26.09.2021 року визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 36 332,25 грн. особі, яка має право на отримання відшкодування, а саме гр. ОСОБА_3 .

На підставі складеного страхового акту № ЦВ/21/6107 від 23.11.2021 року та заяви ОСОБА_3 про страхове відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», виконуючи свої зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7491225 від 22.01.2021 року, здійснило перерахування суми страхового відшкодування в розмірі 36 332,25 грн. на рахунок власника автомобіля марки Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , платіжним дорученням № 24783 від 23.11.2021 року на суму 36 332,25 грн., копія якого наявна в матеріалах справи.

У той же час судом встановлено, що станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 26.09.2021 року, окрім вищезазначеного Полісу позивача № АР/7491225 від 22.01.2021 року, був чинним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений ПАТ «СК «УСГ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Полісом № ЕР/201428480 строком дії з 03.10.2020 по 02.10.2021, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_3 .

Згідно із даними Полісу № ЕР/201428480 франшиза становить - 2 600,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Отже, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 21099, VIN-код НОМЕР_3 , була застрахована у двох страхових компаніях: за полісом № АР/7491225 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та за полісом № ЕР/ 201428480 в ПАТ «СК «УСГ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про страхування» предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

Статтею 989 Цивільного кодексу України визначено обов`язки страхувальника, відповідно до яких, страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

При цьому, вказаним Законом також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.п. а п. 7.2 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України, затвердженого протоколом Загальних зборів членів МТСБУ № 18 від 24.01.2005 року та погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 3470 від 01.02.2005 року, члени Бюро зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.

Протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020 року з метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01 березня 2020 року.

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, чинне законодавство та спеціальні нормативні документи Моторного (транспортного) страхового бюро України дозволяють страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками.

Таким чином, враховуючи, що спірна дорожньо-транспортна пригода сталась після 01.03.2020 року, положення Порядку № 464/2020 від 26.02.2020 року поширюються на врегулювання даного страхового випадку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Отже, ТДВ "СК "Альфа Гарант" та ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою:

Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика;

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування;

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку;

Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку;

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.

У разі, якщо розмір шкоди перевищує сукупний розмір страхових сум за відповідний тип шкоди за усіма внутрішніми договорами страхування, то кожний із страховиків виконує свої зобов`язання без права компенсації від інших страховиків.

Також суд враховує, що згідно умов пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 року по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Так, згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком позивача, розмір страхового відшкодування, належного йому до виплати відповідачем, становить 15 566,12 грн. (36 332,25 грн. * 50% - 2 600,00 грн. (франшиза за Полісом ЕР № 201428480)).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Порядку для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки ВАЗ 21099, VIN-код НОМЕР_3 , була застрахована також відповідачем у справі, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 13.12.2021 року направило ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву на виплату страхового відшкодування №03/5167 від 13.12.2021 року з вимогою здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу у відповідності до приписів Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020.

Факт отримання 14.12.2021 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяви на виплату страхового відшкодування №03/5167 підтверджується відміткою відповідача про реєстрацію вхідної кореспонденції на вказаній заяві від 14.12.2021 року за вхідним номером 14063/21.

Відповідно до пункту 5.3 Порядку страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку внутрішніми договорами страхування зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Проте, відповідач компенсації страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП 26.09.2021 року транспортний засіб Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , не здійснив, залишивши заяву позивача без відповіді та задоволення

Таким чином, оскільки в порушення вимог статті 993 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Порядку відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній посилаючись на обов`язок страховика відшкодувати в рівній частці розмір страхового відшкодування, виплаченого іншим страховиком при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача частини виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в розмірі 15 566,12 грн.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Полісу № АР/7491225 та Полісу № ЕР/ 201428480 та/або їх окремих положень суду не надано.

Разом з цим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що страхове відшкодування було здійснено позивачем з порушенням положень Порядку, зокрема, щодо обов`язкового повідомлення ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про страховий випадок, а також про прийняте позивачем рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три дні до дати її проведення, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на отримання страхового відшкодування від відповідача.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем здійснено неправильний розрахунок суми страхового відшкодування згідно пункту 5.2 Порядку.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 3.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним Внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших Внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома Внутрішніми договори страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші Внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші Внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Судом за матеріалами справи встановлено, що інформацію про страховий випадок ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було отримано 27.09.2021 року згідно заяви потерпілої особи ОСОБА_3 про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та про заподіяння транспортному засобу Volksvagen Tiguan, державний номер НОМЕР_4 , матеріальних збитків, а також згідно заяви винної особи ОСОБА_2 про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Як зазначає позивач у відповіді на відзив, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було повідомлено відповідача про інший Внутрішній договір страхування, який був дійсний на момент настання ДТП 26.09.2021 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про настання події з транспортним засобом, який забезпечений декількома договорами ОСЦПВ (вих. №12/4392 від 26.10.2021 року).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання на адресу відповідача такого повідомлення про настання страхового випадку, зокрема, докази надсилання повідомлення за вихідним номером №12/4392 від 26.10.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, що свідчить про недотримання Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» вимог, передбачених підпункту а) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що зважаючи на дату складання повідомлення (вих. №12/4392 від 26.10.2021 року), ймовірне надсилання на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку лише 26.10.2021 року, тобто через місяць після настання ДТП та можливе отримання відповідачем повідомлення про страховий випадок також не можна вважати належним доказом на підтвердження виконання позивачем обов`язку, вказаного у підпункті а) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

При цьому, посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву на надсилання відповідачу повідомлення про настання ДТП разом із заявою № 03/5167 від 13.12.2021 року на виплату страхового відшкодування, що на переконання позивача, давало відповідачу можливість взяти участь у розслідуванні страхового випадку, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки розслідування страхового випадку, який стався 26.07.2021 року, у грудні 2021 року, тобто майже через пів року від дати події, зважаючи на самостійно прийняте позивачем 23.11.2021 року рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 36 332,25 грн. за наслідками свого власного страхового розслідування не має для відповідача юридичного та практичного значення.

За таких обставин, за висновками суду, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» своєю бездіяльністю в частині невиконання обов`язку зі своєчасного повідомлення відповідача про наявність договору страхування та настання страхового випадку позбавило ПАТ «СК «Княжя Вієнна Іншуранс Груп» можливості взяти участь в розслідуванні страхової справи та встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди.

Матеріали справи також не містять доказів повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення, обов`язковість якого встановлена підпункті в) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Враховуючи те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не було дотримано вимоги чинного законодавства України в частині своєчасного повідомлення ПАТ «УСК «Княжя Вієнна Іншуранс Груп» про настання події, що містить ознаки страхового випадку, забезпечення відповідачу можливості приймати участь в розслідуванні страхового випадку та своєчасного повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, що, в свою чергу, призвело до неможливості встановлення відповідачем причин та обставин настання дорожньо-транспортної пригоди і визначення розміру заподіяної шкоди, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача частини виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в розмірі 15 566,12 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення пені (штрафних санкцій) у розмірі 6 519,86 грн., трьох процентів річних в сумі 510,48 грн. та 4 397,29 грн. інфляційних втрат є похідними від основної вимоги позивача, в задоволенні якої судом відмовлено, вказані вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 06 вересня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон