ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Справа № 918/450/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича та апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 372666 грн 81 коп.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення в сумі 1084817 грн 43 коп.

за участю представників:

ФОП Хвилюка О.В. Мартинюк С.І. (поза межами приміщення суду)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 115334 грн 60 коп. пені та 52846 грн 92 коп. штрафу за порушення умов договору №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; 102 грн 47 коп. пені за порушення умов договору №53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року; 755 грн 49 коп. пені та 199 грн 50 коп. штрафу за порушення умов договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; 2538 грн 58 коп. судового збору. В решті первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича 19 грн 65 коп. 3% річних та 234 грн 23 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору №53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року; 24258 грн 35 коп. 3% річних та 65429 грн 76 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; 791775 грн 36 коп. основного боргу, 9040 грн 59 коп. 3% річних та 22310 грн 99 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; 7575 грн 73 коп. судового збору та 10000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Закрито провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича 171748 грн 50 коп. основної заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Хвилюк Олександр Володимирович (Апелянт-1) звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ФОП Хвилюк О.В. зазначає, що несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором №12282 від 05.09.22 відбулося із незалежних від відповідача обставин, оскільки виробник товару ТОВ «Каблекс Україна» тимчасово зупинив виробництво відповідної номенклатури (кабелю ВВГ нг4x120).

ФОП Хвилюк О.В. жодним чином не зволікав з поставкою продукції за Договором №12282 від 05.09.22, а виконав його фактично за 13 днів з моменту узгодження позивачем більш якіснішої продукції.

При цьому, позивач свої зобов`язання по оплаті отриманої продукції по Договору №12282 від 05.09.22 виконав зі значним простроченням платежів.

Вважає, що заявлення первісного позову до ФОП Хвилюка О.В. про стягнення 372666,81 грн є зловживанням своїм монополістичним становищем на ринку шляхом включення в договір завищених санкцій з метою подальшого уникнення (зменшення) розміру плати за повністю поставлену продукцію у межах укладених Договорів.

Зазначає, що ні первісна позовна заява, ні відповідь на відзив, ні будь-які інші процесуальні документи ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» не містили жодних даних чи доказів того, що їм заподіяно будь-які збитки несвоєчасною поставкою продукції за Договором №12282 від 05.09.22.

Згідно довідки ФОП Хвилюка О.В. від 30.05.23 №30/05-2 останній сплачує кредит у банку AT КБ «Приватбанк», загальний розмір якого становив 638888,26 грн, що характеризує його майновий стан.

Також апелянт вважає, що слід додатково стягнути з відповідача за зустрічним позовом наступні судові витрати ФОП Хвилюка О.В.: 1) за пп.2 п.2.2 Договору про надання правничої допомоги від 26.05.23 №26/05-1 (за первісним позовом): (372666,81 грн (сума заявлених первісних позовних вимог) - 169238.98 грн (загальна сума задоволених судом первісних вимог)) *5 % = 10171,39 грн; 2) за пп.2 п.2.2 Договору про надання правничої допомоги від 26.05.23 №26/05-2 (за зустрічним позовом): 913068,93 грн (19,65 + 234,23 + 24258,35 + 65429,76 + 791775,36 + 9040,59 + 22310,99)*5 % = 45653,45.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції: змінити п.2 резолютивної частини рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.23 у справі №918/450/23, зокрема, стягнути з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 34600 грн 38 коп. пені та 15854 грн 08 коп. штрафу за порушення умов договору №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, а також змінити п.11 резолютивної частини рішення, зокрема, стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича 7575 грн 73 коп. судового збору та 75824 грн 84 коп. витрат на правничу допомогу; в решті рішення залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича на рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 07 вересня 2023 року об 14:30год

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (апелянт-2) звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

У скарзі зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги позивача за первісним позовом ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого діє ВП «Рівненська АЕС» судом першої інстанції не враховано, що нарахування штрафних санкцій здійснювалось відповідно до п.2 ст.231 ГПК України з урахуванням ст.ст.253 та 254 ЦК України. Звертає увагу суду, що пеня у розмірі 0.1% нараховувалась з 01.10.22 по 30.10.22, а 7% штрафу нараховувались на підставі фактичної дати поставки 31.10.2022.

Щодо зустрічного позову звертає увагу, що на підтвердження обставин, які суттєво впливали на своєчасне виконання умов договору були надані докази які не були судом враховані. Дані докази направлялись разом з відзивом (копія звіту про фінансові результати за 2022р; розшифровка витрат на збут за 2022р.; Довідка щодо реалізації електричної енергії ДП «Гарантований покупець»).

Апелянт-2 стверджує, що судом першої інстанції не враховані загальновідомі факти: окупацію ЗАЕС, постійні ракетні удари по енергосистемі України та пошкодження значної кількості енергетичної інфраструктури, які необхідно відновлювати.

Щодо діючих енергоблоків ДП «НАЕК «Енергоатом», звертає увагу суду, що постійні ракетні атаки на енергетичну інфраструктуру також безпосередньо та значно впливає на роботу інших атомних електростанцій України. Через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проектному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему.

Також, на підставі частини 5 статті 126 ГПК України, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 3000,00 грн - розміру, який відповідає вимогам частини 4 статті 126 ГПК України.

Апелянт-2 на підставі викладеного, з врахуванням заяви від 18.08.2023, просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму, яка підлягає стягненню 3% річних, інфляційних втрат на 90% та зменшити стягнуті витрати на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн; скасувати рішення в частині часткового задоволення первісного позову та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" та об`єднано з апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича на рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження. Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Хвилюку Олександру Володимировичу у строк до 04.09.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

28.08.2023 від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надійшов відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хвилюка О.В.

У відзиві зазначає, що відсутність товару у ФОП Хвилюка О. В. при укладанні договору, це його власний ризик на настання негативних наслідків. Наголошує, що договір є добровільним при укладанні. ФОП Хвилюк О. В. мав право відмовитись від укладання даного договору, якщо б не погоджувався хоч з однією умовою, але своїм підписом та печаткою він свідомо підтвердив згоду на виконання всіх зобов`язань відповідно до умов договору.

Звертає увагу суду, що додаткова угода №1 була укладена 28.10.2022, що свідчить про відсутність наміру отримання додаткових доходів у вигляді штрафних санкцій у ВП «Рівненська АЕС».

Зазначає, що розмір штрафних санкцій, вказаний у пункті 9.1 договору встановлений відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема частини 2 статті 231 ГК України, тому штрафні санкції, заявлені у позовній заяві до стягнення, є повністю обґрунтованими та не можуть вважатися способом отримання доходів, як стверджує відповідач.

Відповідач, зазначаючи про зменшення розміру штрафних санкцій не довів наявність достатніх та об`єктивних підстав для такого зменшення. В певному розумінні, відповідач навпаки, зловживає своїми правами та нехтує обов`язками, намагаючись у підсумку звести відповідальність за власні ж дії на позивача, хоча саме його рішення призвело до порушення строків поставки.

Звертає увагу, що дана справа не є складною, навіть у певній мірі вона є примітивною. Так як предметом справи є стягнення заборгованості за договорами поставки, стягнення нарахованих інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань. Тобто, присутні докази існування договірних відносин, докази здійснення та прийняття товару та відсутні докази здійснення оплати за прийнятий товар.

Також, ВП «Рівненська АЕС» стверджує, що підготовка до розгляду справи не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, не вимагала великого обсягу аналітичної та технічної роботи, оскільки предметом спору в даній справі була відсутність оплати за поставлений товар, а також враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 75824,84 гривень є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаними роботами із предметом та ціною позову, тому ВП «Рівненська АЕС» вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку не відповідає критеріям розумності, співмірності, справедливості.

На підставі викладеного ВП «Рівненська АЕС» просить залишити апеляційну скаргу ФОП Хвилюка О.В. без задоволення.

Представник апелянта-2 в судовому засіданні 07.09.2023 вийшов на зв`язок, однак, через технічні проблеми зі сторони представника у нього був відсутній звук.

При цьому, згідно ч.5 ст.197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта-2.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07.09.2023 представник апелянта-1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ФОП Хвилюка О.В., просив її задоволити; заперечив проти апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", просив відмовити у її задоволенні.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) та результатами закупівлі UA-2022-07-19-003685-а, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладено договір поставки №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року (далі - договір), на загальну суму 3618000 грн 00 коп., згідно п.1.1 якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації №1.

Відповідно до п.3.1 договору поставки продукція поставляється в строк по 30 вересня 2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м.Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, то датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7% вказаної вартості.

Поставка продукції здійснена в повному обсязі, однак із порушенням строку поставки.

У зв`язку з порушенням умов договору №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме позивачем нараховано відповідачу 116089 грн 56 коп. пені та 253260 грн 00 коп. штрафу.

Крім цього, 22.09.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) за результатами закупівлі UA-2021-07-13-00145-b, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладено договір поставки №53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року (далі - договір), на загальну суму 3795грн 00 коп., згідно п.1.1 якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації №1.

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в строк по 30 вересня 2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, то датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7% вказаної вартості.

Поставка продукції здійснена в повному обсязі, однак із порушенням строку поставки.

У зв`язку з порушенням умов договору №53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року позивач за первісним позовом здійснив нарахування штрафних санкцій - 106 грн 26 коп. пені.

Також, 21.11.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) за результатами закупівлі UА-2022-10-07-005012-а, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладено договір поставки №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року (далі - договір) на загальну суму 1039567 грн 86 коп., згідно п.1.1 якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації №1.

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в межах бюджетного року, який закінчується 24.12.2022. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації №1 та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м.Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до специфікації №1 строк поставки всієї продукції за договором становить 30 днів. Договір оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі" 21 листопада 2022 року строк поставки продукції визначено на 21 грудня 2022 року включно.

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Поставка продукції по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року відповідно до видаткових накладних №2918 від 14 грудня 2022 року та №2950 від 15 грудня 2022 року на загальну суму 1010377 грн 86 коп. здійснена без порушення строку поставки.

Однак, наявна недопоставка продукції на загальну суму 29190 грн 00 коп.

06.01.2023 замовником направлено на адресу постачальника лист №400/041 про виконання поставки та добровільну сплату штрафних санкцій по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року. Однак, вказаний лист залишено без відповіді.

27.01.2023 постачальник здійснив часткову поставку товару з прострочкою на загальну суму 26340 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №89 від 16 січня 2023 року.

09.03.2023 постачальник здійснив часткову поставку товару з прострочкою на загальну суму 2850 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №485 від 07.03.2023.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7 % вказаної вартості.

03.03.2023 позивач направив на поштову адресу відповідача претензію №4188/001-юр від 22 лютого 2023 року про добровільну сплату штрафних санкцій відповідно до п.9 договору поставки №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Вказану претензію залишено без відповіді, штрафні санкції неоплаченими.

У зв`язку з порушенням умов договору №53-122-01 -22-12557 від 21 листопада 2022 року позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме позивачем нараховано відповідачу 1167 грн 69 коп. пені та 2043 грн 30 коп. штрафу.

Таким чином, на переконання позивача, в порушення умов договорів відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не поставив продукцію у визначені строки.

Враховуючи викладені обставини та прострочення поставки товару за договорами, позивач просив стягнути з відповідача пеню та штраф за порушення строків поставки товару в сумі 372666 грн 81 коп.

Як вбачається зі зустрічної позовної заяви, Фізична особа-підприємець Хвилюк Олександр Володимирович визнає укладення договорів поставки №53-122-01-21-11150 від 26.08.2021, №53-122-13-22-12282 від 05.09.2022 та №53-122-01-22-12557 від 21.11.2022.

Зміст зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича зводиться до того, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" несвоєчасно виконано взяті на себе зобов`язання по оплаті продукції за вищевказаними договорами, що у свою чергу призвело до виникнення основної заборгованості на яку позивачем нараховано 3% річних та індекс інфляції за несвоєчасне виконання умов договорів.

Щодо виконання умов договору №53-122-01-21-11150 від 26.08.2021 встановлено наступне.

Згідно п.8.4 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору повністю поставлена за видатковою накладною №4357 від 13 грудня 2021 року.

Як погоджено п.6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Податкова накладна №126 від 13 грудня 2021 року на суму 3795 грн 00 коп. зареєстрована позивачем №, що підтверджує квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 29 грудня 2022 року.

Відповідно до листа про направлення ярлика на продукцію №22463/041 від 20 грудня 2021 року відповідача, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-472 від 15 грудня 2021 року.

Свої зобов`язання по оплаті отриманої продукції відповідач виконав 04.04.2022, що підтверджує платіжне доручення №4319, тобто з простроченням в період з 31.01.2022 по 03.04.2022 (63 дні).

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, позивач нарахував відповідачу 19 грн 65 коп. 3% річних та 234 грн 23 коп. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України.

Щодо виконання умов договору №53-122-13-22-12282 від 05.09.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п.8.4 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору поставлялась партійно, зокрема:

1) за видатковими накладними № 2354, 2355, 2356, 2357, 2358, 2359, 2360, 2361, 2362, 2363, 2367 від 31 жовтня 2022 року на загальну суму 2863044 грн 00 коп.;

2) за видатковими накладними № 2446, 2445 від 09 листопада 2022 року на суму 754956 грн 00 коп.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Усі податкові накладні в межах вищевказаних поставок зареєстровані в ЄРПН, що підтверджують відповідні квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до листа відповідача про направлення ярлика на продукцію №16147/041 від 04 листопада 2022 року, останнім оформлено ярлики на придатну продукцію №1-7-241, 1-7-242, 1-7-243 від 01 листопада 2022 року (в межах усіх поставок від 31 жовтня 2022 року), а відповідне прострочення оплат починається з 16 грудня 2022 року.

Згідно листа відповідача про направлення ярлика на продукцію №16722/041 від 14 листопада 2022 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-261 від 11 листопада 2022 року (в межах поставок від 09 листопада 2022 року), а відповідне прострочення оплат починається з 27 грудня 2022 року.

30 травня 2023 року відповідачем виконано свої зобов`язання по повній сплаті основного боргу за отриману продукції у межах договору, що підтверджують відповідні платіжні доручення про оплату за продукцію та акт звірки взаємних розрахунків.

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, позивач за зустрічним позовом нарахував 24258 грн 35 коп. 3% річних та 65429 грн 76 коп. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України.

Щодо виконання умов договору №53-122-01-22-12557 від 21.11.2022, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як погоджено сторонами у пункті 8.4 договору, датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору поставлялась партійно, зокрема:

1) за видатковою накладною №2918 від 14 грудня 2022 року на суму 659303 грн 82 коп.;

2) за видатковою накладною №2950 від 15 грудня 2022 року на суму 351074 грн 04 коп.;

3) за видатковою накладною №89 від 16 січня 2023 на суму 26340 грн 00 коп.;

4) за видатковою накладною №485 від 07 березня 2023 року на суму 2850 грн 00 коп.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Податкова накладна №372 від 14 грудня 2022 року на суму 659303 грн 82 коп. зареєстрована позивачем за №, податкова накладна №371 від 15 грудня 2022 року на суму 351074 грн 04 коп. зареєстрована за №, податкова накладна №190 від 16 січня 2023 року на суму 26340 грн 00 коп. зареєстрована за №, податкова накладна № 55 від 07 березня 2023 року на суму 2850 грн 00 коп. зареєстрована за № .

Відповідно до листа відповідача про направлення ярлика на продукцію №19453/041 від 27 грудня 2022 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-344 від 22 грудня 2022 року згідно додатку №1 до акту ВК-1 та ярлика, 1-7-344 від 22 грудня 2022 року (щодо частини позицій по ВН № 2918 від 14 грудня 2022 року), а 04 січня 2023 року оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-364 з додатком №1 до акту ВК-1 та ярлику 1-7-364 від 04 січня 2023 року (щодо решти позицій по BH № 2908 від 14 грудня 2022 року).

Прострочення строку оплати відбулося з 07.02.2023 з суми 558368 грн 82 коп. (щодо частини позицій по ВН №2918 від 14.12.2022 за ярликом №1-7-344 від 22.12.2022) та з 20.03.2023 додатково на суму 100935 грн 00 коп. (щодо решти позицій по ВН №2918 від 14.12.2022 за ярликом №1-7-364 від 04.01.2023).

Згідно листа відповідача про направлення ярлика на продукцію №19398/041 від 26.12.2022, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-345 від 22.12.2022 (щодо ВН №2950 від 15.12.2022), отже прострочення строку почалося з 07.02.2023.

Листом відповідача про направлення ярлика на продукцію №2544/041 від 08.02.2023, останній повідомив про оформлення ярлика на придатну продукцію №1-7-025 від 30.01.2023 (щодо ВН №89 від 16.01.2023), отже прострочення строку оплати розпочалося з 16.02.2023.

Відповідно відповідача до листа про направлення ярлика на продукцію №4723/041 від 13.03.2023, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-070 від 10.03.2023 (щодо ВН №485 від 07.03.2023), отже прострочення строку розпочалося з 27.04.2023.

Свої зобов`язання по сплаті основного боргу за отриману продукції у межах договору відповідачем належним чином не виконано, зокрема основна заборгованість перед позивачем складає 963523 грн 86 коп.

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, наявності заборгованості у розмірі 963523 грн 86 коп., позивач за зустрічним позовом нарахував 33318,59 грн 3% річних та 87974,98 грн інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України.

Після відкриття провадження у справі відповідачем за зустрічним позовом сплачено на користь позивача 171748 грн. 50 коп. заборгованості по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач визнав суму основного боргу на суму 791775 грн 36 коп.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків:

Згідно положень ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладених договорів.

Як передбачено ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В якості доказів неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов договорів поставки позивачем було надано копії договорів поставки, видаткових накладних, листів, претензій.

Матеріалами справи підтверджено факт виникнення між сторонами договірних відносин з поставки товару, факт виникнення зобов`язання відповідача по поставці товару та факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по поставці товару.

Враховуючи прострочення поставки товару за договором, позивач просив стягнути з відповідача на підставі договору пеню та штраф на загальну суму 372666 грн 81 коп.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Правовий аналіз норм законодавства свідчить про те, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення штрафної санкції.

При визначенні періодів прострочення строку поставки товару колегія суддів враховує положення ст.253 Цивільного кодексу України, щодо початку перебігу строку з наступного дня після відповідної календарної дати, та що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який стягується штрафна санкція.

Колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №910/9078/18 та від 10.07.2018 у справі №927/1091/17.

Всупереч зазначеним нормам, позивачем за первісним позовом при здійсненні розрахунків штрафних санкцій включено день поставки товару та в результаті обрано невірні періоди нарахувань.

Перевіривши в апеляційному провадженні заявлений розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пені та штрафу становить: 115334 грн 60 коп. пені та 52846 грн 92 коп. штрафу за порушення умов договору №53-122-13-22-12282 від 05.09.2022; 102 грн 47 коп. пені за порушення умов договору №53-122-01-21-11150 від 26.08.2021; 755 грн 49 коп. пені та 199 грн 50 коп. штрафу за порушення умов договору №53-122-01-22-12557 від 21.11.2022.

Отже, судом першої інстанції вірно задоволено позов у зазначеній вище частині.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та штрафу.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім цього, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нараховані позивачем за первісним позовом суми штрафу та пені не є надмірно великими та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з поставки товару.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення розміру пені та штрафу вірно визнано місцевим судом необґрунтованим.

Щодо зустрічної позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується факт порушення взятого відповідачем за зустрічним позовом на себе зобов`язання щодо вчасної оплати за поставлену продукцію по договорам поставки, а саме: копіями видаткових накладних, податкових накладних з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН, листів про направлення ярлика на продукцію, ярликів на придатну продукцію, платіжних доручень.

Окрім цього, зобов`язання замовника щодо оплати за поставлений товар по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року на суму 963523 грн 86 коп. не виконано.

Відповідач за зустрічним позовом визнає позов в частині заборгованості по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року на суму 963523 грн 86 коп.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за зустрічним позовом після відкриття провадження у справі було сплачено на користь позивача 171748 грн 50 коп. заборгованості по договору №53-122-01-22-12557 від 21.11.2022.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, предмет спору в частині стягнення 171748 грн 50 коп. основної заборгованості по договору по договору №53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року відсутній, тому, судом першої інстанції правомірно закрито провадження в даній частині зустрічного позову.

Решта сума заборгованості в розмірі 791775 грн 36 коп. залишалася неоплаченою на момент прийняття рішення у справі та стягнута правомірно.

Щодо нарахування позивачем за зустрічним позовом 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіривши в апеляційному провадження заявлений позивачем за зустрічним позовом розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується, що останній розрахований вірно.

Зважаючи на вказані вище прострочення по оплаті за поставлений товар, позивачем за зустрічною позовною на підставі умов договору нараховано правомірно відповідачу за зустрічною позовною заявою 19 грн 65 коп. 3% річних та 234 грн 23 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору №53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року, 24258 грн 35 коп. 3% річних та 65429 грн 76 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору №53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, 9040 грн 59 коп. 3% річних та 22 310 грн 99 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Щодо клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив. Якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 222 Господарського кодексу України та ч.2 ст.19 ГПК України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язанні поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст.625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У клопотанні про зменшення суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат №11185/001-юр від 09 червня 2023 року відповідач за зустрічним позовом посилався на різні моделі роботи ринку електричної енергії ДП "НАЕК Енергоатом", окупацію Запорізької атомної енергетичної станції та отримання збитку в 2022 році та враховуючи ст.ст.219, 233 ГК України, ст.551 ЦК України та постанову ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 просить зменшити нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних на 90%.

Норми ст.625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 11.05.2018 у справі №922/3087/17.

Проценти, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Визначені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси, позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (постанова Верховного Суду від 20.02.2023 у справі №910/15411/21).

Судом першої інстанції вірно відхилено посилання відповідача за зустрічним позовом на застосування до спірних відносин за аналогією висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 про те, що суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки у справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено. Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Заявлені до стягнення позивачем за зустрічним позовом 3% річних та інфляції втрати в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, не є надмірним для відповідача за зустрічним позовом та виступають мінімальною гарантією кредитора для захисту власних інтересів від несвоєчасного повернення грошових коштів за отриману продукцію.

При цьому, згідно п.6.1 договорів оплата за поставлену продукцію мала здійснюватися замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції".

Доводи відповідача за зустрічним позовом про різні моделі роботи ринку електричної енергії ДП "НАЕК Енергоатом" 2019-2021 роках, окупацію Запорізької атомної енергетичної станції та отримання збитку в 2022 році (хоча діючими залишаються Рівненська атомна електростанція (4 енергоблоки), Південноукраїнська атомна електростанція (3 енергоблоки) та Хмельницька атомна електростанція (2 енергоблоки)) не підтверджують неможливості своєчасного виконання договорів.

Зважаючи на вищевикладені обставини, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за зустрічним позовом та зменшення розміру 3% річних на інфляційних втрат.

Щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом до суду першої інстанції витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Представником позивача в позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В якості доказі понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано копії договорів про надання правничої допомоги, описів наданих послуг, платіжних інструкцій, ордеру на надання правничої допомоги, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідач за зустрічним позовом просив суд першої інстанції зменшити розмір заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Мартинюк С.І. здійснював підготовку позову, збір доказів, необхідність у яких виникала в ході розгляду справи в суді, представництво інтересів позивача за зустрічним позовом в судових засіданнях.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн.

Згідно положень ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду Рівненської області.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі залишаються за апелянтами.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича та апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі №918/450/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11.09.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Юрчук М.І.