РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2023Справа № 910/8776/21 (910/5996/23)

За позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" арбітражного керуючого Гапіної Наталії Вікторівни ( АДРЕСА_1 )

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Константа" (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4)

Арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни (51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Ковалевича, 3, оф. 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9)

про визнання правочину недійсним

В межах справи № 910/8776/21

За заявою Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Константа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" (ідентифікаційний код 36590318)

про банкрутство

суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/8776/21 за заявою Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Константа" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.07.2021.

18.04.2023 до Господарського суду м. Києва звернулась розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" арбітражний керуючий Гапіна Наталія Вікторівна з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Константа" та арбітражного керуючого Карабань Катерини Борисівни про визнання недійсним договору відповідального зберігання № 23/08-21 від 23.08.2021 та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 910/8776/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес авіація", постановлено розглядати позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

01.06.2023 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 1 на позов.

14.06.2023 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 2 на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія Константа" (зберігач, відповідач 1), в особі Генерального директора Пинкевича М.С., який діє на підставі статуту та арбітражним керуючим Карабань М.С. розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес авіація" (поклажодавець, відповідач 2), яка діє на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1983 від 13.01.2021 та ухвали Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі № 910/8776/21 було укладено договір відповідального зберігання № 23/08-11 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору зберігач зобов`язується забезпечити зберігання повітряного судна АН-140-100, на борту якого нанесені державний та реєстраційний знаки UR-14007 (далі - літак), переданого йому поклажодавцем і повернути літак поклажедавцеві у схоронності.

Згідно із п.1.2 договору на весь період дії цього договору літак знаходиться на стоянці перону зберігача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4.

За переконанням позивача, договір, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, є недійсним, оскільки укладений з порушенням норм Цивільного кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, а також з перевищенням повноважень відповідача 2.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач 2, не мала повноважень на укладення вказаного договору, оскільки керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" (далі - боржник) не був відсторонений від виконання своїх повноважень.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний вживати заходів для захисту майна боржника, проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 2 в ході виконання покладених на неї обов`язків розпорядника майна, на адресу боржника, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було направлено вимогу за вих. №02-20/79 від 06.08.2021 про призначення та проведення інвентаризації, а також запит за вих. № 01-20/78 від 06.08.2021 про надання інформації та документів, необхідних для належного виконання повноважень розпорядника майна, однак зазначені листи не були отримані боржником, оскільки повернулися із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

В подальшому, відповідачем 2, відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на підставі Договору про відступлення права вимоги за договором забезпечення №3089 від 21.05.2015, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос", як обтяжувачем, 10.08.2010 зареєстроване обтяження, зокрема, іпотеку №10128293 на майно, що належить боржнику, а саме, літак АН-140-100 заводський №9, державний та реєстраційний знаки НОМЕР_1 , яке перебуває в м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4 аеропорт "Запоріжжя", розмір забезпеченого зобов`язання 22 264 000, 00 грн.

Як наслідок, з метою збереження виявленого майна боржника та враховуючи відсутність відповідей від боржника на запити щодо надання інформації, між відповідачами був укладений оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ч. 1 ст. 938 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно із п.1.3 Договору приймання Літака на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до пп. 2.1.3 п. 2.2 договору передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути літак поклажодавцеві за вимогою остатнього, за умови відсутності заборгованості поклажодавця за виконані послуги зі зберігання.

Підпунктом 2.1 п. 2 договору передбачено, що зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності літака, охорони від актів незаконного втручання та інших протиправних посягань протягом строку зберігання.

Відповідно до пп.2.2.3 п.2.2 поклажодавець зобов`язаний своєчасно сплачувати зберігачу послуги зі зберігання літака.

Умовами договору встановлено, що договірна ціна послуг із зберігання літака становить 5000, 00 грн, в т.ч. ПДВ, за кожну добу або частину доби. Оплата за надання послуг проводиться поклажодавцеві щомісяця, до 10 числа місяця наступного за звітним шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача. перед повернення я літака поклажодавець зобов`язаний повністю оплатити зберігачу послуги із зберігання за фактом їх надання зберігачем. (п. 3 договору).

Згідно із п. 7.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 23.08.2021 та діє до 31.12.2021.

Як вбачається зі змісту договору, сторони узгодили усі істотні умови, визначені законодавством, волевиявлення учасників було вільне, договір був укладений у письмовій формі і спрямований на реальне настання правових наслідків.

В обґрунтування своїх вимог, позивач також вказує, що відповідач 2 уклала оспорюваний договір без згоди іпотекодержателя майна, яке було предметом даного договору, а саме без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос", яке являється забезпеченим кредитором боржника, а також без згоди комітету кредиторів.

В свою чергу, у відзиві на позов відповідач 2 підтвердила, що на її адресу надходила заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" з грошовими вимогами до боржника за вих.№010921/3 від 01.09.2021, у розмірі 22 264 000,00 грн., як вимоги, що забезпечені заставою боржника та вимоги на суму 162 293 322,37 грн.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" визнано кредитором на суму 184 557 322,37 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 48 045 951,49 грн. - вимоги четвертої черги, 114 242 830,88 грн. - вимоги шостої черги, а також 22 264 000,00 грн. окремо, як забезпечені заставою майна боржника.

Таким чином, з наведеного вбачається, що оспорюваний правочин був укладений ще до того, як Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" було визнано кредитором у справі про банкрутство боржника.

Як на одну із підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач також зазначає, що вартість послуг зберігання, за укладеним договором є такою, що перевищує ринкові ціни на подібні послуги. Як приклад, позивач посилається на умови договору № 10/13 від 27.11.2013 та угоди від 26.12.2015 до вказаного договору, укладеного між боржником та відповідачем 1.

Так, відповідно до п.4.2 Договору № 10/13 від 27.11.2013 вартість послуг щодо зберігання повітряного судна складає 408,00 грн., в т.ч. ПДВ 68 грн., за кожну добу та частину доби, а відповідно до п. 2 Угоди від 23.12.2015 до Договору № 10/13 від 27.11.2013 вартість послуг щодо зберігання повітряного судна, починаючи з 01.02.2016 складає 360 грн. за добу та частину доби.

Вищезазначені обставини встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/10213/19.

В свою чергу, як вбачається з умов оспорюваного правочину ціна послуг зі зберігання літака у розмірі 5000,00 грн., в т.ч. ПДВ, за кожну добу або частину доби (п.3.2 Договору), формувалась із наступних витрат на зберігання за 30 календарних днів:

витрати на оренду плату за перон та земельний податок (займана площа 1225 м.кв.) - 19 660, 00 грн.;

витрати на освітлення місця стоянки повітряного судна у нічний час - 6590, 00 грн.;

витрати на підтримку у належному стані місця стоянки повітряного судна (нанесення розмітки, видалення бур`янів, збирання та вивезення снігу, поточний ремонт поверхні малого перону, закладання тріщин поверхні) 26 060,00 грн.;

витрати на проведення щоденного сезонного технічного обслуговування повітряного судна при зберіганні - 4030, 00 грн.;

витрати на заробітну плату аеродромного персоналу (в т.ч. податки) - 39560,00 грн.;

охорона повітряного судна, згідно із тарифами Аеропорт "Запоріжжя" 120,00 грн. за годину (у нічний час з 18.00 вечора до 09.00 ранку) - 54 000, 00 грн.

Разом 149 900,00 грн., у т.ч. ПДВ 20%.

Також позивач зазначає, що умови укладеного договору є такими, що суперечать інтересам боржника та кредиторів. Зокрема, позивач посилається на лист № 01-20/67 від 04.04.2023, отриманий від відповідача 2, відповідно до якого відповідач 2 підтверджує, що в неї, як в поклажодавця утворилась заборгованість за надані послуги перед відповідачем 1 у розмірі 460 000,00 грн.

Водночас, на думку позивача, погоджуючись на умови укладеного договору, відповідач 2 фактично відмовляється від майна на користь ініціюючого кредитора.

Вказані доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки наявність заборгованості за договором не є підставою для передачі майна на користь зберігача. Право власності на майно, яке є предметом договору зберігається за поклажодавцем.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії актів здачі приймання робіт (надання послуг), рахунків на оплату та платіжних доручень за період з серпня - вересень 2021, які свідчать про те, що відповідачем 2 проводились розрахунки, з метою виконання умов договору.

Відповідачем 2 також долучено до матеріалів справи копію листа Міністерства юстиції України за вих. №118324//21.3 від 02.12.2021 у відповідь на звернення арбітражного керуючого стосовно заходів щодо захисту майна боржника в процедурі розпорядження майном боржника в якому повідомлено, що необхідні заходи щодо захисту майна боржника визначаються арбітражним керуючим відповідно до його повноважень, прав і обов`язків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, з урахування особливостей боржника, його господарської діяльності та майна, а також задля досягнення мети кожної з процедур, яка застосовується щодо боржника, у тому числі розпорядження майном боржника.

Також у даному листі Міністерство юстиції України звернуло увагу відповідача 2 на обов`язок арбітражного керуючого стосовно здійснення заходів щодо захисту майна боржника, який встановлений п. 2 ч. 2 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, а також право арбітражного керуючого, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 12 Кодексу, щодо залучення до забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим кодексом чи угодою з кредитами.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача 2 щодо того, що оспорюваний правочин укладений відповідачем 2 з метою виконання, покладених обов`язків розпорядника майна боржника, а також з метою вжиття заходів щодо збереження майна останнього. Вказаний договір містить істотні умови, встановлені для даних видів правочинів, не суперечить вимогам законодавства, інтересам боржника та кредиторів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Частина третя статті 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення.

Згідно ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та наведені норми, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Чеберяк