ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"28" серпня 2023 р. Справа №921/477/20
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Якімець Г.Г.
Скрипчук О.С.
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Білявинці б/н від 24.10.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2631/22 від 27.10.2022)
на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2022 (суддя Н.В. Охотницька, повний текст складено 05.10.2022)
у справі № 921/477/20
за позовом: Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігора Володимировича ( надалі ФОП Дергун І.В.), с. Білявинці, Тернопільська область
до відповідача: Приватного підприємства Білявинці ( надалі ПП «Білявинці), с. Великі Гаї, Тернопільська область
про стягнення 1 846 920,00 грн заборгованості
17.07.2020 ФОП Дергун Ігор Володимирович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП Білявинці про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів в розмірі 1 846 920,00 грн.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2022 позов ФОП Дергуна І.В. до ПП Білявинці про стягнення 1 846 920,00 грн заборгованості задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ПП Білявинці на користь ФОП Дергуна І.В.- 1 846 920 грн заборгованості, 27 703, 80 грн в повернення сплаченого судового збору та 4 903, 20 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2023 позов задоволено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2023 клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20 задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 656,80 грн. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.

При ухваленні додаткового рішення судом встановлено, що, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру є доведеними та підлягають задоволенню та стягненню з відповідача - Приватного підприємства "Білявинці" витрати, понесені позивачем на отримання професійної правової допомоги, наданої адвокатом Суп М.Б., в розмірі 17 656,80 грн (4 204,00 грн за складання позовної заяви та додатків до неї; 1 681,60 грн за складання відповіді на відзив; 1 681,60 грн підготовка та подання до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів; за клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів, 10 089,60 грн за участь адвоката у 12-ти судових засіданнях в Господарському суді Тернопільської області), тоді як у частині стягнення 4 519,20 грн гонорару та 20 000,00 грн премії (додаткового гонорару) слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, Приватне підприємство Білявинці подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано поданого ним клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Зокрема, скаржник стверджує про недотримання стороною позивача встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України 5-денного строку для подання заяви про стягнення судових витрат. Наявні в матеріалах справи ухвали суду (зокрема і протокол судового засідання від 30.08.2022, на який послався суд першої інстанції у мотивувальній частині додаткового рішення не містять відомостей про подання та вирішення судом заяви позивача щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Таким чином, на думку скаржника, в матеріалах справи відсутні дані про процесуальне закріплення факту подання та розгляду судом зазначеної заяви позивача. Відповідач вважає, що заявлений позивачем та задоволений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є нерозумним та неспівмірним обставинам справи та мав би підлягати істотному зменшенню. Так, на думку відповідача, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі потрібно було б виходити з того, що: матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час, дана справа є звичайним розрахунковим спором; спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а судова практика є сталою; таким чином даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, спір відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору оренди; підготовка адвоката до надання правової допомоги у цій справі не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин є сталим.

На думку апелянта, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, ураховуючи те, чи були вони фактично понесені стороною, можна було б вважати розумним, співмірним та доведеним витрати, понесені позивачем на отримання професійної правової допомоги, надані йому адвокатом Суп М.Б. у цій справі в розмірі 787, 50 грн в тому числі: 375,00 (3 год.x125 грн/год) за підготовку позовної заяви, а також інших заяв по суті та з процесуальних питань; 412, 50 грн (3,3 год x 125 грн/год.) за участь в 6-ти судових засіданнях.

Враховуючи наведене, апелянт просив додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2022 у справі № 921/477/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача в користь позивача 787, 50 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2022 справу № 921/477/20 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Плотніцький О.Л. та Кордюк Г.Т.

31.10.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення (вх. № 01-04/6066/22 від 27.10.2022). Так, у відзиві представником позивача зокрема зазначено, що апелянт всупереч вимогам ст. ст. 80, 277 ГПК України не обґрунтував підстав для скасування додаткового рішення, адже не навів фактів та доказів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; не довів обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; не довів невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; не довів фактів неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, представник позивача просив залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП Білявинці на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2022 у справі № 921/477/20.

Хід розгляду справи викладено в поточних процесуальних ухвалах суду.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 22.06.2023 року №652/0/15-23 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Західного апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 07.07.2023 справу № 921/477/20 розподілено до розгляду судді доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Якімець Г.Г. та Плотніцький Б.Д.

У зв`язку із перебуванням з 26.08.2023 по 01.09.2023 судді -члена колегії Плотніцького Б.Д. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподілу судової справи між суддям.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 28.08.2023 справу № 921/477/20 розподілено до розгляду судді доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Якімець Г.Г. та Скрипчук О.С.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 921/477/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920 грн боргу по договору оренди транспортних засобів від 03.07.2017.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено та вирішено стягнути з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігора Володимировича - 1 846 920,00 грн заборгованості, 27703, 80 грн в повернення сплаченого судового збору та 4903, 20 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи.

09 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача адвоката Суп М.Б. надійшло клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) згідно з яким остання просила суд в порядку ст. 129 ГПК України долучити до матеріалів справи письмові докази: акт приймання-передачі наданих послуг від 01.09.2022 на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у справі № 921/477/20, які понесе відповідач та ухвалити додаткове рішення про стягнення з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у розмірі 42 176,00 грн.

31.01.2020 між адвокатом Суп Мар`яною Богданівною та ФОП Дергуном Ігорем Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги .

Відповідно до пункту 1.1 даного договору адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу у справі господарського судочинства про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів у всіх судових інстанціях.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за послуги за п.1.1 даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю відповідно до розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката, що є Додатком до даного Договору, але розмір гонорару не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі адвоката: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та складання процесуальних документів (документів по суті), згідно розрахунку судових витрат, що є додатком до даного Договору. При цьому вартість години участі адвоката не може бути меншою 700 (сімсот) гривень за одне судове засідання або один процесуальний документ чи документ по суті справи.

Як вбачається із Акту від 01 вересня 2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 31 січня 2020 року адвокатом Суп Мар`яною Богданівною було надано правничу допомогу фізичній особі підприємцю Дергуну Ігорю Володимировичу в справі господарського судочинства № 921/477/20 за позовом фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до Приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920 грн заборгованості, яка включає: складання позовної заяви та додатків до неї 1056*5=5280,00 грн; складання відповіді на відзив 1056*2=2112 грн; підготовка та подання до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів; клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів 1056*2=2112,00 грн; участь адвоката у 12-ти судових засіданнях в суді І інстанції (Господарському суді Тернопільської області) по розгляду справи господарського судочинства № 921/477/20 за позовом фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до Приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920,00 грн заборгованості 1056*12=12 672 грн; премія адвокату за рішення прийняте в користь клієнта 20 000 грн.

Згідно з п.2 Акту вартість наданих послуг становить всього 42 176 гривень.

Враховуючи наведене адвокат Суп М.Б. просила суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ПП "Білявинці" на користь ФОП Дергуна І. В. судових витрат витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 176,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зі змісту статті 1 вказаного Закону адвокат, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Статтею30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначеноё що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як зазначалось вище, ФОП Дергун І.В. звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП «Білявинці» про стягнення 1 846 920,00 грн заборгованості.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2023 позов задоволено в повному обсязі.

09 вересня 2022 на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача адвоката Суп М.Б. надійшло клопотання про стягнення з ПП "Білявинці" на користь ФОП Дергуна І. В. судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у розмірі 42 176,00 грн.

В обґрунтування розміру понесених судових витрат на правову допомогу ФОП Дергуну І.В. надано суду першої інстанції: копію договору про надання правової допомоги від 31.01.2020, укладений між позивачем та адвокатом Суп М. з додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 31.01.2020; копію акту від 01.09.20222 про приймання-передачу виконаних робіт за надання юридичних послуг згідно договору від 31.01.2020.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні дані про процесуальне закріплення факту подання заяви позивача щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, дані твердження апелянта спростовуються наступним.

У позовній заяві від 23.06.2020 зазначено про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, в тому числі про розмір очікуваних витрат на правничу допомогу, як і в договорі про надання правничої допомоги, та розрахунку судових витрат (додаток до договору про надання правничої допомоги).

У судовому засіданні 30.08.2022 представник позивача зазначила про те, що заява про розподіл судових витрат разом із доказами, що підтверджують їх розмір буде подано стороною у строк, визначений Господарським процесуальним кодексом України, що підтверджено у протоколі судового засідання від 30.08.2022 (інтервал звукозапису судового засідання з17:30 хв. до 19:00 хв.), який прослуханий судом першої інстанції у судовому засіданні 29 вересня 2022 року.

В судовому засіданні 11.08.2022, у вступному слові адвокатом Суп М.Б. в порядку, визначеному аб3.2 ч.8 ст. 129 ГПК України, заявлено про подання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною витрат позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката після ухвалення рішення по суті позовних вимог, що також відображено у "вступному слові" позивача від 23.06.2022 викладеному письмово та зареєстрованому канцелярією суду за вх. № 4167 від 30.06.2022, що міститься в матеріалах справи.

Відповідач зазначає, що вказана заява про подання доказів що підтверджують розмір судових витрат повинна бути викладена письмово.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ст. ст. 129, 169 ГПК України не передбачено обов?язку письмової форми заяви щодо подання стороною доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, а лише встановлено обов?язок зробити про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Тому такі доводи апелянта не грунтуються на вимогах процесуального закону. ГПК України визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються у письмовій або усній формі. У випадку, визначеному цим кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки у письмовій формі (ч. 2 ст. 169 ГПК України). При цьому, окремі випадки дотримання обов?язкової письмової форми заяви чи клопотання встановлені ГПК України.

Щодо доводів апелянта про недотримання стороною позивача встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України 5-денного строку для подання заяви, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до пп.3.1.2.1., 3.1.2.2. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого та введеного в дію наказом УДП ПЗ "Укрпошта" 12 травня 2006 №211 (далі - Порядок №211) при прийманні рекомендованого поштового відправлення працівник зв`язку наклеює штриховий кодовий ідентифікатор відповідного зразка вгорі ліворуч адресного боку відправлення (у разі відсутності місця під адресою відправника, як виняток на вільному місці адресного боку).

Про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція. У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції; номер поштового відправлення (через дріб після номера квитанції), вид поштового відправлення, особлива відмітка, якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою "Судова повістка", "Вручити особисто"; місце призначення; його маса; сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля. Касовий чек повинен містити таку саму інформацію, за виключенням номера розрахункової квитанції.

З наведеного вбачається, що приймання рекомендованого поштового відправлення у відділенні поштового зв`язку починається з наклеювання на рекомендоване поштове відправлення штрихового кодового ідентифікатору. При цьому, штриховий кодовий ідентифікатор дає змогу отримати відомості про рух поштового відправлення на офіційному веб-сайті УДП ППЗ "Укрпошта".

Як вбачається із штрихкоду ідентифікатора поштового відправлення № 140, зазначеним у фіскальному чеку ПАТ "Укрпошта" від 05.09.2022, встановлено, що поштове відправлення подано до відділення поштового зв`язку 05.09.2022. Указана інформація також міститься у витязі із офіційного веб-сайту УДП ППЗ "Укрпошта" з інформацією про відстеження цього поштового відправлення. Копія фіксального чеку ПАТ «Укрпошта» від 05.09.2022 разом із копією конверта, на якому міститься інформація щодо рекомендованого листа із штриховим кодовим ідентифікатором № 140, підтверджують відправлення рекомендованого листа за цим кодом на адресу Господарського суду Тернопільської області 05.09.2022, а не 06.09.2022, як стверджує апелянт.

Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні 29.09.2022 стверджував з посиланням на ч. 1 ст. 221 ГПК України про пропуск встановленого строку для подання доказів про розмір судових витрат та відсутність заяви із зазначенням поважності пропуску встановленого строку для подання таких доказів.

Щодо поважності причин пропуску, встановленого ч. 1 ст. 221 ГПК України, строку для подання таких доказів, судом першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні 29.09.2022 згідно наданих представницею позивача пояснень щодо поважності причин неподання до закінчення судових дебатів у справі доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, остання обґрунтувала у судовому засіданні 30.08.2022 неможливість подання таких доказів, оскільки не могла передбачити і визначити кількість судових засідань у справі та кінцевий результат вирішення даної справи і як наслідок визначити точну суму, яка підлягає до стягнення, як понесені судові витрати.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що представником позивача при поданні клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20 дотримано вимоги ч.8 ст. 129 ГПК України є вірними та грунтуються на підставі вимог закону.

Отже, колегія суддів зазначає, що зазначені вище докази подані відповідачем в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу та документи, на підставі яких позивач просив стягнути з відповідача вказані витрати, місцевий господарський суд, приймаючи до уваги принцип співмірності, врахував, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності та дійшов вірного висновку, що витрати у сумі 42 176,00 грн не є співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг за договором про надання правової допомоги від 31.01.2020, та, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, ураховуючи те, чи були вони фактично понесені стороною, судом встановлено, що є доведеними та підлягають задоволенню та стягненню з відповідача - Приватного підприємства "Білявинці" витрати, понесені позивачем на отримання професійної правової допомоги, наданої адвокатом Суп М.Б., в розмірі 17 656,80 грн (4 204,00 грн за складання позовної заяви та додатків до неї; 1 681,60 грн за складання відповіді на відзив; 1 681,60 грн підготовка та подання до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів; за клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів, 10 089,60 грн за участь адвоката у 12-ти судових засіданнях в Господарському суді Тернопільської області), тоді як у частині стягнення 4 519,20 грн гонорару та 20 000,00 грн премії (додаткового гонорару) слід відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 17 656,80 грн з огляду на таке.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст.ст. 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

У постановах від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 11.02.2021 р. у справі №920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, враховуючи вищенаведене та обставини справи в їх сукупності, апеляційний господарський суд, дослідивши надані докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, враховуючи предмет спору, всі аспекти і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позову, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 17 656,80 грн. 00 коп., яка є доказово обґрунтованою та підлягає розподілу.

Викладені у апеляційній скарзі доводи, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються, як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2022 у справі №921/477/20 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та його скасування відсутні.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги судом не здійснюється, оскільки відповідачем оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватно Підприємства «Білявинці» залишити без задоволення.

2.Додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2022 у справі №921/477/20 залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Г. Якімець

О.С. Скрипчук