ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"11" вересня 2023 р. Справа №910/1663/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023

у справі №910/1663/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТ Логістик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛТ Логістик" (далі - ТОВ "АЛТ Логістик") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ" (далі - ТОВ "Бетонроформ") про стягнення заборгованості у розмірі 82 962,30 грн, з яких: 36 000,00 грн - основний борг, 17 240,69 грн - пеня, 26 640,20 грн - інфляційні втрати, 3 081,41 грн - три проценти річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.02.2020 №10022020-1 в частині повної оплати наданих послуг по перевезенню вантажів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 36 000,00 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 17 240,69 грн пені згідно з пунктом 5.4 договору, а також 26 640,20 грн інфляційних втрат та 3 081,41 грн трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 позовну заяву ТОВ "АЛТ Логістик" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

В подальшому через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (письмові пояснення), а також додаткові письмові пояснення з доказами направлення заяви про усунення недоліків відповідачу.

Заява про усунення недоліків позовної заяви містила позовні вимоги в новій редакції (з урахуванням змін, внесених для виправлення технічної описки, допущеної при складанні позовної заяви, а також часткового погашення відповідачем заборгованості після подання позовної заяви), відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 73 212,55 грн, з яких: 26 000,00 грн - основний борг, 17 240,69 грн - пеня, 26 848,20 грн - інфляційні втрати, 3 123,66 грн - три проценти річних.

Суд першої інстанції розцінив подану позивачем заяву про усунення недоліків позовної заяви у вищевказаній частині як заяву про зменшення позовних вимог та прийняв її до розгляду із визначеними позивачем у цій заяві позовними вимогами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 прийнято позовну заяву ТОВ "АЛТ Логістик" до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1663/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

На стадії підготовчого засідання ТОВ "АЛТ Логістик" була подана до Господарського суду міста Києва заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37 814,15 грн, з яких: 10 539,48 грн - основний борг, 27 259,08 грн - інфляційні втрати, 15,59 грн - три проценти річних. Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023, зокрема, клопотання ТОВ "Бетонроформ" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, а також відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Бетонроформ" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/1663/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Бетонроформ" на користь ТОВ "АЛТ Логістик" 17 259,08 грн інфляційних збитків, 15,59 грн трьох процентів річних, 1 226,13 грн судового збору, 8 222,96 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи по суті, відповідачем у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги з перевезення вантажу, відповідно заборгованість останнього за такі послуги (основний борг) відсутня, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10 539,48 грн основного боргу задоволенню не підлягають. Крім того, здійснивши власний перерахунок, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в частині 15,59 грн трьох процентів річних та 17 259,08 грн інфляційних втрат. Також надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 222,96 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Бетонроформ" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Так, скаржник вказує, що позивач клопотання про розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження не подавав, що виключає її розгляд в такому провадженні та прийняття такого рішення судом самостійно. Крім того, апелянт зауважив, що відмовляючи відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, місцевий господарський суд також відмовив відповідачу у розгляді справи з викликом сторін. Таким чином, наведене вище, на думку скаржника, порушує його права на належний судовий захист та порушує принципи "справедливого балансу між сторонами" та "бути чутним".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023, апеляційну скаргу ТОВ "Бетонроформ" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 05.06.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1663/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бетонроформ" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23.

Матеріали справи №910/1663/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 19.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 у справі №910/1663/23 апеляційну скаргу ТОВ "Бетонроформ" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви.

Головуючий суддя Владимиренко С.В. з 03.07.2023 по 14.07.2023 перебувала на лікарняному.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023, у зв`язку із перебуванням суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. з 17.07.2023 по 21.07.2023, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 справу №910/1663/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ткаченко Б.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бетонроформ" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

07.08.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "АЛТ Логістик", за яким останній просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так, у відзиві позивач зазначає, що згідно з частиною 1 статті 247 ГПК України (норми прямої дії, яка не вимагає наявності клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження) дана справа мала бути розглянута саме в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки є справою, у якій ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ціна позову станом на час відкриття провадження у справі визначена у сумі 73 212,55 грн).

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи має право, а не обов`язок здійснювати розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 269, частиною 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.02.2020 між ТОВ "АЛТ Логістик" (виконавець) та ТОВ "Бетонроформ" (замовник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №10022020-1, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок замовника здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних, транзитних, збірних та інших вантажів залізничним, автомобільним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав.

Згідно з пунктом 2.2 договору для здійснення кожного перевезення замовник в термін не пізніше 48 годин до бажаної дати початку перевезення оформлює та передає виконавцю факсимільним чи електронним зв`язком транспортне замовлення (заявку).

Відповідно до пункту 2.5 договору транспортне замовлення (заявка) є невід`ємною частиною договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором, пріоритетними є умови (відомості), зазначені в транспортному замовленні (заявці).

За умовами пункту 5.1 договору платежі та розрахунки за виконання доручення замовника виконуються відповідно до виставленого рахунку. Рахунок вважається врученим замовникові з дати його виставлення. Сторони погодили будь-які документи, що мають відношення до цього договору, передані за допомогою факсимільного або електронного зв`язку мають силу оригіналу, до моменту отримання замовником всіх документів.

Розрахунки за договором здійснюються сторонами у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з рахунку замовника на рахунок виконавця, протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання та підписання акта виконаних робіт, рахунку-фактури, ТТН/СМR з відміткою одержувача вантажу про його отримання й копії квитанцій за додаткові витрати виконавця, якщо у транспортному замовленні (заявці) не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення, при цьому, всі банківські витрати та комісії у зв`язку з таким перерахуванням сплачуються замовником (пункт 5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що датою платежу вважається дата зачислення коштів на рахунок виконавця.

Даний договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, що не звільняє сторони від повного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків (пункт 8.1 договір).

У пункті 8.3 договору сторони погодили, що якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк.

Згідно із заявкою на транспортно-експедиційне обслуговування в міжміському сполученні від 18.01.2022 №180122 (далі - заявка №1) за замовленням відповідача було здійснено перевезення за маршрутом Боххум (Німеччина) - Київ (Україна), що підтверджується актом надання послуг від 25.01.2022 №23. Вартість перевезення за заявкою №1 склала 70 642,00 грн, на оплату якого відповідачу був виставлений рахунок на оплату від 25.01.2022 №23 на суму 70 642,00 грн.

Заявкою №1 передбачено, що оплата здійснюється "Згідно Договору до 3-5 банківських днів по оригіналах", відтак оплата за заявкою №1 мала бути здійснена відповідачем у строк до 01.02.2022 включно. Проте, відповідач здійснив лише часткову оплату, з урахуванням якої, станом на дату подання позивачем заяви про усунення недоліків позовної заяви, заборгованість відповідача за заявкою №1 становила 26 000,00 грн.

Відповідно до заявки на транспортно-експедиційне обслуговування в міжміському сполученні від 10.02.2022 №030222 (далі - заявка №2) за замовленням відповідача було здійснено перевезення за маршрутом Заокский (Росія) - Київ (Україна), що підтверджується актом надання послуг від 10.02.2022 №48. Вартість перевезення за заявкою №2 склала 37 000,00 грн, на оплату якого відповідачу був виставлений рахунок на оплату від 09.02.2022 №48 на суму 37 000,00 грн.

Заявкою №2 передбачено, що оплата здійснюється "Згідно Договору до 3-5 банківських днів по оригіналах", відтак оплата за заявкою №2 мала бути здійснена відповідачем у строк до 17.02.2022 включно. Проте, відповідач лише 22.12.2022 здійснив оплату за заявкою №2 у сумі 37 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №381 від 21.12.2022 (проведено банком 22.12.2022).

Позивач також зазначив, що за замовленням відповідача було здійснено перевезення по місту Києву (далі - замовлення), що підтверджується актом надання послуг від 22.02.2022 №65. За цим замовленням сторонами не підписувалась у письмовій формі заявка на транспортно-експедиційне обслуговування (заявка була подана відповідачем засобами телефонного зв`язку), оскільки послуги надавались відповідно до основних положень договору, без будь-яких особливостей даного перевезення. Вартість перевезення за замовленням склала 4 600,00 грн, на оплату якого відповідачу був виставлений рахунок на оплату від 22.02.2022 №65 на суму 4 600,00 грн.

Враховуючи пункт 5.2 договору оплата за рахунком від 22.02.2022 №65 мала бути здійснена відповідачем у строк до 24.02.2022 включно. Проте, як стверджує позивач, відповідач лише 28.12.2022 здійснив оплату у сумі 4 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.12.2022 №382 (проведено банком 28.12.2022).

Отже, спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати перевезень, здійснених за вищевказаними заявками та замовленням, внаслідок чого у відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 37 814,15 грн, з яких: 10 539,48 грн - основний борг, 27 259,08 грн - інфляційні втрати, 15,59 грн - три проценти річних.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 1 статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частини 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (частина 3 статті 929 ЦК України).

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з частиною 1 статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, надання позивачем відповідачу послуг транспортно-експедиційного обслуговування за замовленням по маршруту м. Київ - м. Київ 22.02.2022 підтверджується актом надання послуг від 22.02.2022 №65 на суму 4 600,00 грн, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками. Надання позивачем відповідачу послуг міжнародного транспортно-експедиційного обслуговування на підставі заявок №1 та №2 підтверджується міжнародними транспортними накладними CMR №2022/01-1, CMR №810301 та актами надання послуг від 25.01.2022 №23 на суму 70 642,00 грн, від 10.02.2022 №48 на суму 37 000,00 грн, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Згідно з пунктом 5.1 договору платежі та розрахунки за виконання доручення замовника виконуються відповідно до виставленого рахунку, рахунок вважається врученим замовникові з дати його виставлення.

Матеріали справи містять належним чином засвідчені копії виставлених позивачем відповідачу рахунків на оплату послуг транспортно-експедиційного обслуговування за заявками №1, №2 та замовленням, а саме рахунків на оплату від 25.01.2022 №23 на суму 70 642,00 грн, від 09.02.2022 №48 на суму 37 000,00 грн, від 22.02.2022 №65 на суму 4 600,00 грн. Відповідач не заперечував факт виставлення позивачем таких рахунків, посилання на які наявні у призначенні платежу відповідних платіжних доручень та інструкцій, згідно яких відповідач здійснював оплату за надані позивачем послуги.

За умовами пункту 5.2 договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з рахунку замовника на рахунок виконавця, протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання та підписання акта виконаних робіт, рахунку-фактури, ТТН/СМR з відміткою одержувача вантажу про його отримання й копії квитанцій за додаткові витрати виконавця, якщо у транспортному замовленні (заявці) не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Судом першої інстанції встановлено, що акт надання послуг на суму 70 642,00 грн №23 підписаний відповідачем - 25.01.2022, акт надання послуг на суму 37 000,00 грн №48 підписаний відповідачем - 10.02.2022, акт надання послуг на суму 4 600,00 грн №65 підписаний відповідачем - 22.02.2022.

Таким чином, оплата за послуги, надані за заявкою №1 мала бути здійснена відповідачем до 01.02.2022 включно, а за заявкою №2 - до 17.02.2022 включно (протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання та підписання актів виконаних робіт від 25.01.2022 №23, від 10.02.2022 №48, рахунків на оплату від 25.01.2022 №23, від 09.02.2022 №48 та СМR).

У свою чергу, прострочення оплати за послуги, надані за заявкою №1, виникло з 02.02.2022, за заявкою №2 - з 18.02.2022.

Крім того, оплата за послуги, надані за замовленням мала бути здійснена відповідачем до 24.02.2022 включно (відповідно до пункту 5.2 договору - протягом 2-х банківських днів з моменту отримання та підписання акта надання послуг від 22.02.2022 №65, рахунку на оплату від 22.02.2022 №65). У свою чергу, прострочення оплати за послуги, надані за замовленням, виникло з 25.05.2022.

Місцевим господарським судом також встановлено, що оплата послуг на суму 70 642,00 грн за заявкою №1 була здійснена відповідачем наступним чином:

- 14 642,00 грн - платіжним дорученням від 21.12.2022 №383 (проведено банком 23.12.2022);

- 20 000,00 грн - платіжним дорученням від 19.01.2023 №17 (проведено банком 19.01.2023);

- 10 000,00 грн - платіжним дорученням від 29.01.2023 №24 (проведено банком 30.01.2023);

- 26 000,00 грн - платіжною інструкцією від 03.03.2023 №69 (проведено банком 09.03.2023).

Таким чином, станом на 09.03.2023 відповідачем у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги за заявкою №1.

Оплата послуг на суму 37 000,00 грн за заявкою №2 була здійснена відповідачем платіжним дорученням від 21.12.2022 №381 (проведено банком 22.12.2022).

Отже, станом на 22.12.2022 відповідачем у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги за заявкою №2.

Оплата послуг на суму 4 600,00 грн за замовленням була здійснена відповідачем платіжним дорученням від 21.12.2022 №382 (проведено банком 28.12.2022).

Відтак, станом на 28.12.2022 відповідачем у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги за замовленням.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги за заявками №1, №2 та замовленням, відповідно заборгованість відповідача за такі послуги (основний борг) відсутня, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10 539,48 грн основного боргу задоволенню не підлягають.

Також позивач просив стягнути з відповідача 15,59 грн трьох процентів річних та 27 259,08 грн інфляційних втрат (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Здійснивши власний перерахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в частині 15,59 грн трьох процентів річних та 17 259,08 грн інфляційних втрат, тоді як в іншій частині заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заперечень щодо невірності розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що справа мала розглядатися за правилами загального позовного провадження, проте суд відхилив його клопотання, що, на думку відповідача, є порушенням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Вказана справа є малозначною в силу прямої вказівки закону та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, і не вимагає додаткового визнання такої справи судом малозначною, у зв`язку з чим, доводи апелянта є безпідставними.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (абзац 1 частини 3 статті 12 ГПК України).

За приписами частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 6 статті 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1)предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2)характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Колегія суддів зауважує, що ціна позову у даній справі на час подання позовної заяви становила 82 962,30 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі Axen v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 Varela Assalino contre le Portugal, заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд надає учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на обставини справи, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно розглянув вказану справу у порядку письмового провадження та не обмежив відповідача у реалізації його прав, передбачених статтею 42 ГПК України.

Посилання апелянта на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №910/74/19 є помилковими, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними з правовідносинами у справі №910/1163/23, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Також слід зазначити, що беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 222,96 грн. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Апеляційним судом встановлено, що 23.01.2023 між ТОВ "АЛТ Логістик" (клієнт) та адвокатом Кокольським Сергієм Івановичем (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого останній надає клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар у розмірі, порядку та строки, що обумовлені сторонами у договорі.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного правочину адвокат надає клієнту правову допомогу у складанні процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив) у справі за вимогами клієнта до ТОВ "Бетонроформ" про стягнення коштів, з правом підпису зазначених процесуальних документів та подання їх до суду.

Відповідно до пункту 1.3 договору сторони можуть домовитись про надання додаткових послуг (додаткової правової допомоги), що не передбачена пунктом 1.2 договору. Предмет таких додаткових послуг (додаткової правової допомоги), їх вартість, порядок оплати та інші умови визначаються у додаткових угодах до договору.

28.07.2023 між сторонами укладено додаткову угоду №3 від 28.07.2023 до договору, у пункті 1 якої, відповідно до пункту 1.3 договору, сторони домовились про надання адвокатом клієнту правової допомоги зі складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/1663/23 за позовом клієнта до ТОВ "Бетонроформ" про стягнення коштів, що розглядається Північним апеляційним господарським судом, з правом підпису зазначених процесуальних документів та подання їх до суду.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №3 до договору загальна сума гонорару адвоката за надання правової допомоги, передбаченої пунктом 1 даної додаткової угоди, становить 3 000,00 грн. Вказана сума гонорару сплачується клієнтом адвокату в строки, передбачені для сплати решти гонорару за договором на підставі рахунку, виставленого адвокатом.

На підтвердження виконання робіт (надання послуг) позивачем надано суду акт прийому-передачі наданих послуг від 01.08.2023 на суму 3 000,00 грн.

У пункті 1 вищенаведеного акту сторони підтверджують, що адвокатом належним чином та в повному обсязі надано послуги, передбачені пунктом 1 додаткової угоди №3 до договору.

Сторони підтверджують, що не мають претензій одна до одної щодо виконання умов додаткової угоди №3 до договору.

Адвокат Кокольський С.І. здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.07.2017 серії ПТ №1762.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач своїм правом не скористався, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, суду не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" та у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.01.2021 у справі №925/1137/19.

Судом апеляційної інстанції враховані надані заявником докази, розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторін, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що судове рішення прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ" залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/1663/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонроформ" (02072, місто Київ, вулиця Бориса Гмирі, будинок 4, офіс 227; ідентифікаційний код 38139209) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТ Логістик" (07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Чорновола В`ячеслава, будинок 15, приміщення 131; ідентифікаційний код 43480186) 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/1663/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Б.О. Ткаченко

О.О. Євсіков