ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Справа № 903/131/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Мельничука Петра Нафановича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року по справі №903/131/23 (суддя Кравчук А.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут

до підприємця Мельничука Петра Нафановича

про видачу судового наказу

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

2 лютого 2023 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут (надалі Заявник) до підприємця Мельничука Петра Нафановича (надалі Відповідач) про видачу судового наказу.

2 лютого 2023 року Господарський суд Волинської області видав судовий наказ (який не набрав законної сили) про стягнення з Відповідача на користь Заявника (пр. Молоді, 14А, м.Луцьк, ) 7 876 грн 84 коп. основного боргу, 942 грн 18 коп. пені, 303 грн 04 коп. 3% річних, 1 948 грн 05 коп. інфляційних втрат та 268 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 11 338 грн 51 коп..

17 травня 2023 року на адресу Господарський суд Волинської області надійшла заява Відповідача про скасування судового наказу від 2 лютого 2023 року (а.с. 54-55). Відповідач просить поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу, та стягнути зі Заявника сплачений судовий збір в сумі 134 грн 20 коп.

Заява обґрунтована тим, що Відповідач судовий наказ та заяву про його видачу отримав лише 9 травня 2023 року про що свідчить відмітка суду на заяві про видачу копії судового наказу №903/131/23 та доданих до неї документів. За доводами заяви судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки зазначені у ньому вимоги є частково не обґрунтовані. Заборгованість включає в себе неустойку, нараховану поза межами строку позовної давності. Завник при цьому вказує, що стягнення неустойки заявлено на суму заборгованості, яка утворилась в період дії воєнного стану в Україні.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року заяву Відповідача від 17 травня 2023 року про скасування судового наказу повернуто без розгляду (а.с. 62-63).

Мотивуючи ухвалу суд першої інстанції зазначив, що заява про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу Відповідачем не обґрунтована, підстави не можливості подання такої заяви у встановлений строк не викладені. Суд вказав, що у заяві Відповідач підтвердив адресу місця реєстрації, яка є у справі. Докази повідомлень про зміну такої адреси суду не подано. Отже, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку, що суду жодним чином не доведено підстав, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з заявою про скасування судового наказу. При цьому, суд не знайшов поважних причин пропуску строку, передбаченого частиною 1 статтею 157 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що суду першої інстанції не доведено підстав, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з заявою. Місцевий господарський суд вказав, що заява Відповідача про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, а тому повертає її, оскільки суд за заявою особи, яка її подала, не знайшов підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 67-71) в якій з підстав, висвітлених в ній, просив поновити строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року по справі № 903/131/23. Скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року по справі № 903/131/23 та направити справу № 903/131/23 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема, виходив з того, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача від 17 травня 2023 року про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу у справі № 903/131/23, оскільки суд передчасно дійшов висновку щодо необґрунтованості доводів заявника про поважність причин пропуску та помилково послався на те, що споживаючи газ та не проводивши за нього розрахунки боржник мав можливість дізнатися про наявність судового спору з відкритих джерел. Водночас, як зазначає Заявник договір, за яким стягував подав заяву про видачу судового наказу, стосувався не спожитого газу, а оплати послуг з транспортування (доставки) газу. Апелянт вказує, що 26 квітня 2022 року Відповідачу припинено газопостачання (акт додаю), відповідно Позивач не мав права нараховувати грошові зобов`язання за транспортування (доставку) газу, який Відповідач не споживав та не міг споживати у зв`язку із його відключенням. Також Відповідач зазначає, що не має зареєстрованого електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» (копію відповіді додаю), а тому не міг дізнатися у інший спосіб про судовий наказ. Окрім цього (за доводами апелянта) норми ГПК України не містять кореспондуючого обов`язку боржнику чи іншому учаснику справи самостійно слідкувати чи на нього хтось з контрагентів, кредиторів не подав до суду заяву про видачу судового наказу. Тому Відповідач вважає, що такі висновки суду першої інстанції є не обґрунтованими та не законними, а строк на подання такої заяви повинен був бути поновленим, та обрахованим з дня отримання боржником оскаржуваного судового наказу. Відповідно до частини 1 статті 156 ГПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Судом першої інстанції направлено оскаржуваний судовий наказ на адресу місця реєстрації Відповідача, але лист був повернутий об`єктом поштового зв`язку з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». В той же час апелянт вказує, що адреса куди направлявся лист є його дійсною адресою, і він регулярно отримую листи по цій адресі, об`єкт поштового зв`язку повинен був мені принести повідомлення про наявний лист у поштовому відділенні (який я не отримував, як і повідомлення). Апелянт констатує, що в даному випадку працівники пошти недобросовісно вчинили, Заявник вважає, що таке повернення листа не буде рахуватися датою вручення судового наказу боржнику в розрізі положень 242 ГПК України. Відповідно до пункту 3 частин 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Апелянт наголошує, що лист повернений з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» не свідчить про отримання боржником судового наказу в контексті правової норми передбаченої статтей 242 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження по даній справі та повідомлено сторін, що у зв`язку із розглядом справи №903/131/23 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 11 вересня 2023 року включно (а.с. 98).

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи; з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Суд констатує, що предметом оскарження є судова ухвала, котрою повернуто зустрічну позовну заяву заявникові.

В силу дії пункту 6 частини 1 статті 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року по справі №903/131/23 має розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників сторін (без проведення судового засідання).

При цьому, суд констатує, що згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи; у такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 3 серпня 2023 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №903/131/23 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 11 вересня 2023 року включно.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування наказу.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

2 лютого 2023 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут (надалі Заявник) до підприємця Мельничука Петра Нафановича (надалі Відповідач) про видачу судового наказу.

2 лютого 2023 року Господарський суд Волинської області видав судовий наказ (який не набрав законної сили) про стягнення з Відповідача на користь Заявника (пр. Молоді, 14А, м.Луцьк, ) 7 876 грн 84 коп. основного боргу, 942 грн 18 коп. пені, 303 грн 04 коп. 3% річних, 1 948 грн 05 коп. інфляційних втрат та 268 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 11 338 грн 51 коп..

17 травня 2023 року на адресу Господарський суд Волинської області надійшла заява Відповідача про скасування судового наказу від 2 лютого 2023 року (а.с. 54-55). Відповідач просить поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу, та стягнути зі Заявника сплачений судовий збір в сумі 134 грн 20 коп.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року заяву Відповідача від 17 травня 2023 року про скасування судового наказу повернуто без розгляду (а.с. 62-63).

Частиною першою статті 119 Господарсько процесуальний кодекс України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 119 Господарського процесуального кодексу України, поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Господарсько процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин такого пропуску.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання заяви з пропуском строку встановленого для її подання. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Відповідно до статті 156 Господарського процесуального кодексу України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.

Згідно з частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частини 1 статті 157 Господарського процесуального кодексу України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 159 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.

Згідно з частиною 5 статтею 157 Господарського процесуального кодексу України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

З наявних матеріалів справи вбачається, що копію судового наказу разом із копією заяви про видачу судового наказу було надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на юридичну адресу Відповідача - Волинська область, с. Озерце, вул. Тракторна, буд. 11 (а.с. 42). Разом з тим, надіслана судом Відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" копія судового наказу була повернута поштовою установою з відміткою "адресат відсутній".

Відповідач звертаючись до господарського суду із заявою про скасування судового наказу та обґрунтовуючи підстави для поновлення строку, посилався на те, що про наявність судового наказу дізнався від приватного виконавця Пироги С.С., на примусовому виконанні якого перебуває даний судовий наказ (ВП № 71485641). Оскільки, Позивач не отримував копії судового наказу № 903/131/23 від 2 лютого 2023 року та доданих до неї документів, але дізнався про його існування від приватного виконавця, то у зв`язку із цим 9 травня 2023 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу копії судового наказу та доданих до неї документів.

9 травня 2023 року Відповідач отримав копію судового наказу № 903/131/23 від 2 лютого 2023 року та копію заяви Позивача разом з доданими до неї документами про що міститься розписка у матеріалах даної справи (а.с. 52-53).

17 травня 2023 року Відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про скасування судового наказу № 903/131/23 від 2 лютого 2023 року та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування зазначеного судового наказу.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача від 17 травня 2023 року про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу у справі № 903/131/23.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 9901/405/19.

У рішенні від 3 квітня 2008 року в справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Згідно статті 157 Господарського процесуального кодексу України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (строк для подання заяви про скасування судового наказу по 7 березня 2023 року).

При винесенні оскарженої ухвали про повернення заяви про скасування судового наказу, Господарський суд Волинської області не дослідив в повній мірі обставини, які унеможливлювали своєчасне подання такої заяви так як і не дослідженні обставини виконання прямої норми 157 Господарського процесуального кодексу України щодо вручення судового наказу Відповідачу, натомість, вдавшись до надмірного формалізму, зробив передчасний висновок, що заявником не наведено жодної поважної причини, яка заважала йому вчасно звернутись до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу саме вручення Відповідачу судового наказу в правовому полі дії статті 157 Господарського процесуального кодексу України. Судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що боржник про наявність судового наказу дізнався лише 9 травня 2023 року про що свідчать докази, долучені до матеріалів справи (а.с. 53).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що судовий наказ направлено апаратом суду з відміткою "судова повістка", котра є підставою для більш швидкого повернення поштового відправлення від Укрпошти адже має використовуватися виключно при направленні ухвали з повідомленням про дату та час судового засідання і не маже використовуватися апаратом суду при направленні судових наказів чи ухвал про залишення заяв (позовної заяви, апеляційної скарги) без руху.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відправлення надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою наконверті «Судова повістка». Зазначене поштове відправлення повернуто до апеляційного господарського суду 21 лютого 2023 року, що підтверджується штампом суду на поштовому конверті. Причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (штемпель поштового відділення - 16.02.23).

Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від5 березня 2009 року № 270 (в редакції, чинній станом на часвчинення дій з надсилання поштового відправлення), у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» -14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. У разі неврученнярекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення провручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єктапоштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові

відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Надсилаючи наказ суду з позначкою «Судова повістка», суд не врахував того, що фактично Боржнику надсилається судовий наказ, а не судова повістка, у зв`язку з чим таке поштове відправлення мало зберігатися протягом одного місяця, а не п`ятьднів. Отже, строк протягом якого було повернуто поштове відправлення з судовим наказом, не відповідає критерію розумності щодо отримання такого поштового відправлення скаржником.

Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 911/840/19 від 16 квітня 2020 року.

Водночас місцевий господарський суд при винесенні своєї ухвали не звернув на це уваги, внаслідок чого не встановив відповідне порушення при направленні судового наказу, котрі і призвели по суті до неотримання вказаного судового наказу внаслідок більш швидкого його повернення з огляду на описану вище відмітку. Дана ж помилково проставлена відмітка є однією з обставин неотримання Відповідачем судового наказу і дана обставина об`єктивно не залежить від волевиявлення сторони та по суті створено перешкоди для вчинення процесуальної дії котру вчиняє Заявник, подавши заяву про скасування судового наказу.

В той же час, колегія суду зауважує, що відновлення пропущеного строку є правом суду, виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. При цьому, поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими Законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право",Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною 4 статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно із частиною 3 статтею 158 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не ставлять в залежність скасування судового наказу за заявою боржника від обґрунтованості його доводів, викладених у такій заяві, а лише передбачають необхідність зазначення в ній про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (пункт 5 частини 3 статті 157 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, оцінивши доводи Відповідача про поважність причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу у взаємозв`язку з поданими та прийнятими судом апеляційної інстанції доказами, враховуючи факт зазначення апаратом суду неправильної відмітки та враховуючи введення в Україні воєнного стану внаслідок повномасшабного вторгнення російської федерації на територію України, колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для визнання поважними причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу.

За таких обставин, на переконання колегії суду Господарський суд Волинської області дійшов помилкового висновку щодо повернення заяви Відповідача про скасування судового наказу від 2 лютого 2023 року у справі №903/131/23.

Згідно статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Поряд з тим апеляційний господарський суд констатує, що усе вищевказане в даній судовій постанові вказує на неповне та неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Дане ж в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оспорюваної ухвали.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За результатами розгляду даної справи колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 у справі №903/131/23 - скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а матеріали справи повертаються до суду першої інстанції для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування виданого Господарським судом Волинської області судового наказу від 2 лютого 2023 року.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи для вирішення питання про поновлення пропущеного строку до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельничука Петра Нафановича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року в справі №903/131/23 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 19 травня 2023 року в справі №903/131/23 - скасувати.

3. Справу №903/131/23 направити до Господарського суду Волинської області для вирішення питання щодо прийняття заяви про скасування судового наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу №903/131/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.