УХВАЛА

м. Київ

06.09.2023Справа № 910/13863/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Оптишника Олександра Миколайовича про забезпечення позову, подану одночасно з позовною заявою

у справі №910/13863/23

за позовом Фізичної особи - підприємця Оптишника Олександра Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСФО 16 С"

про стягнення 471 943, 90 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Оптишник Олександр Миколайович (далі - позивач, заявник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСФО 16 С" (далі - відповідач) про стягнення 471 943, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "МСФО 16 С" взятих на себе зобов`язань за договором оренди від 11.09.2007 в частині своєчасного здійснення орендної плати, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 450 026, 00 грн пені, 14 076, 40 грн інфляційних втрат та 7 841, 50 грн 3% річних.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "МСФО 16 С" в розмірі суми стягнення: 471 943, 90 грн та 32 000, 00 грн судових витрат.

Подана заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, оскільки є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися за кількістю.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Оптишника Олександра Миколайовича про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Системний аналіз наведеного свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Отже, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

Тобто першочерговою у будь-якому випадку є оцінка дотримання процесуального порядку звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

За приписами частини 1, 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. ч 3. ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 та від 07.07.2020 у справі №910/10647/18.

В даному випадку, як встановлено судом, спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди від 11.09.2007, предметом оренди за яким є підвальне приміщення площею 533 кв. м. (в тому числі 34, 45 кв. м. перегородок) та приміщення першого поверху площею 500 кв. м. нежитлової будівлі літ. В., перша черга торгово-офісного центру перебудованого з власних приміщень, яка розташована за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Швабська, №3 (три).

За таких обставини, приймаючи до уваги викладені в постанові від 16.02.2021 у справі 911/2390/18 висновки Великої Палати Верховного Суду та зважаючи на те, що спір у даній справі виник внаслідок користуванням відповідачем орендованим приміщенням, яке знаходиться у Закарпатській області, суд дійшов висновку, що спір має вирішуватись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням орендованого нерухомого майна.

Статтею 169 ГПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на наведене, враховуючи, що заявником не дотримано порядку подання заяви про забезпечення позову, встановленого у статті 138 ГПК України, суд, зважаючи на положення частини третьої статті 169 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволені цієї заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.02.2021 у справі №904/5998/20.

Керуючись статтями 30, 136, 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Оптишника Олександра Миколайовича про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА