УХВАЛА

про повернення скарги без розгляду

м. Київ

13.09.2023Справа № 32/77т

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Селівона А.М., суддів Балаца С.В., Паламаря П.І., розглянувши матеріали

скарги боржника Приватного акціонерного товариства "Ірокс"

на дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П. у виконавчому провадженні № 71307002 з примусового виконання наказу від 15.08.2022 року

у справі №32/77т

за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави

в особі Міністерства оборони України

та Державного підприємства "Львівське будівельно-монтажне управління"

до ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРСЕНКІВКА"

та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ В "БУДІВЕЛЬНИК"

та Приватного акціонерного товариства "Ірокс"

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичбудмонтаж"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів -

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване будівельне управління 14»

2. Автогаражний кооператив №15 Галицького району міста Львова

про визнання права власності на нерухоме майно та його витребування

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 32/77т за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» до Закритого акціонерного товариства «Будівельник», Закритого акціонерного товариства «Персенківка», Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник» та Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання права власності на нерухоме майно та його витребування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 року, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва про виправлення описок від 27.03.2023 року, позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства "Львівське будівельно-монтажне управління" було задоволено в повному обсязі. Визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на будівлі і споруди військового містечка у місті Львові по вул. Авіаційній, 7, а саме на: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я-1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв. м., витребувано майно - будівлі і споруди військового містечка у місті Львові по вул. Авіаційній, 7, а саме: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я- 1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв.м у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПЕРСЕНКІВКА", ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ В "БУДІВЕЛЬНИК", Приватного акціонерного товариства "Ірокс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичбудмонтаж" та зобов`язати їх передати вищевказані будівлі і споруди на баланс Державного підприємства "Львівське будівельно-монтажне управління". Стягнуто з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПЕРСЕНКІВКА" на користь Державного бюджету України 6396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ В "БУДІВЕЛЬНИК" на користь Державного бюджету України 6396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Ірокс" на користь Державного бюджету України 6396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичбудмонтаж" на користь Державного бюджету України 6396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. на технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 року, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 32/77т від 04.04.2016 року залишено без змін.

На примусове виконання рішення від 04.04.2016 року, яке набрало законної сили 15.07.2020 року, Господарським судом міста Києва 15.08.2022 року видано відповідні накази.

Так, через відділ діловодства суду 28.04.2023 року від боржника - Приватного акціонерного товариства "Ірокс" надійшла скарга № 64 від 24.04.2023 року на дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П. у виконавчому провадженні №71307002 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 року у справі №32/77т.

У поданій скарзі боржник просить суд: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П. щодо винесення в межах виконавчого провадження № 71307002 постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2023 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.03.2023 року; визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П., винесені в межах виконавчого провадження № 71307002 про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2023 року та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.03.2023 року. Окрім цього скаржник просить суд визнати поважними причини пропуску звернення зі скаргою та поновити строк на її подання.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/396/23 від 28.04.2023 року у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , який приймав участь у колегіальному розгляді справи № 32/77т як головуючий, за результатами повторного автоматизованого розподілу матеріалів скарги Приватного акціонерного товариства "Ірокс" останню передано для розгляду у складі колегії суддів - головуючий суддя Селівон А.М., суддя Балац С.В. та суддя Паламар П.І.

Поряд із цим, 13.04.2023 року до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Північного апеляційного господарського суду надійшла ухвала від 12.04.2023 року, якою у зв`язку з надходженням апеляційних скарг від ТОВ В "Будівельник", ТОВ "Галичбудмонтаж", ТОВ "Персенківка" на ухвалу суду першої інстанції від 27.03.2023 року витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №32/77т.

Супровідним листом Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 року №32/77т2353/2023 матеріали справи №32/77т в 13 томах надіслано до Північного апеляційного господарського суду.

За супровідним листом Північного апеляційного господарського суду №32/77т/09.1-04.1/3820/23 від 29.06.2023 матеріали справи повернуті до Господарського суду міста Києва 04.07.2023 року.

Розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Ірокс" колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права (п. а) ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України).

Окрім цього, за приписами частини 3 статті 169 Господарського процесуального кодексу України заяви, клопотання і заперечення подаються і розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

За висновками колегії суддів, оскільки нормами ГПК України не передбачено порядку подання скарги на дії державного виконавця, господарський суд має застосовувати загальні положення господарсько-процесуального закону, що регулюють порядок здійснення позовного провадження.

Отже, що відповідний розгляд скарги на дії державного виконавця здійснюється за загальними правилами позовного провадження у межах розглянутої судом справи з урахуванням особливостей щодо суб`єктного складу учасників процесу, передбачених відповідними нормами Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач, боржник, державний виконавець, правонаступник стягувача або боржника).

Так, відповідно до ч.1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Статтею 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань, а саме згідно ч. 1 ст. 170 будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" від 05.03.2009 року № 270 (далі - Постанова) розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення іншим учасникам справи скарги та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Як встановлено колегією суддів, скаржником в якості доказів направлення на адресу інших учасників справи копії скарги № 64 від 24.04.2023 року та доданих до неї документів надано фіскальні чеки від 25.04.2023 року та накладні № № 713, 721, 705, 691, 675, 683, 667, 578, 560, 543 від 25.04.2023 року.

При цьому, зі змісту вищезазначених фіскальних чеків та накладних не вбачається за можливе встановити, які саме документи були направлені скаржником на адресу інших учасників справи, оскільки накладна АТ "Укрпошта" не містить такої інформації та в матеріалах справи відсутні описи вкладення до таких цінних листів.

Суд звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами ст. 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" (Заява № 65518/01) від 06.09.2005 року викладено правову позицію, відповідно до якої принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos). Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.

Отже, виходячи зі змісту наявних у матеріалах справи доказів суд позбавлений можливості дійти беззаперечного висновку про надсилання на адресу інших учасників справи копії скарги та всіх доданих до неї документів, що, в свою чергу, порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє останніх можливості своєчасно ознайомитись з відповідною скаргою, надати свої доводи і заперечення.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Відповідно до частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

У зв`язку з викладеним, скаргу Приватного акціонерного товариства "Ірокс"на дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П. у виконавчому провадженні № 71307002 з примусового виконання наказу від 15.08.2022 року слід повернути заявнику без розгляду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що повернення без розгляду скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись статтями 170, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Приватного акціонерного товариства "Ірокс"на дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Марщівської І.П. у виконавчому провадженні № 71307002 з примусового виконання наказу від 15.08.2022 року у справі №32/77т повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.М.Селівон

Суддя С.В. Балац

Суддя П.І. Паламар