СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

12 вересня 2023 року Справа № 922/4121/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (вх. № 1446 Д/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 у справі №922/4121/20, ухвалене суддею Жиляєвим Є.М. у приміщенні Господарського суду Харківської області, повний текст складено 23.06.2023,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Куликівська Брама", м.Харків,

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення штрафу в розмірі 3252370,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача умов пункту 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена пунктом 7.2 договору іпотеки у вигляді штрафу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №922/4121/20, позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані порушенням ТОВ "Завод "Будінвест" п. 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя. При цьому, судом першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено відповідачеві в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00 грн, оскільки відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення штрафних санкцій, не надано жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності на рахунку ТОВ "Завод "Будінвест" коштів необхідних для проведення розрахунків з позивачем. Також суди зазначили, що укладаючи іпотечний договір №23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.2019, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення відповідачем певних зобов`язань, та беручи на себе відповідні зобов`язання ТОВ "Завод "Будінвест", діючи вільно і на власний розсуд, мало усвідомлювати наслідки невиконання п. 4.1.4 іпотечного договору. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що укладення договору оренди всупереч забороні, встановленій в іпотечному договорі, не робить договір оренди нікчемним; цей договір є оспорюваним правочином, і на день вирішення даного спору він не визнаний недійсним, що в силу ст. 204 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності правочину) свідчить про здатність правочину створювати правові наслідки і бути підставою для нарахування штрафних санкцій.

Постановою Верховного Суду від 02.09.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №922/4121/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2021 Суд, зокрема, вказав таке:

- з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій було на підставі належних доказів обґрунтовано встановлено той факт, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку. З матеріалів справи не вбачається, що судами були досліджені технічні паспорти будівель, які є предметом іпотеки та приміщень, що є об`єктом оренди. Судами не було встановлено кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, що є об`єктом оренди та його співпадіння з земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки 4. Реєстраційні номери вищезазначених об`єктів нерухомості також не були досліджені та оцінені судами;

- з матеріалів справи також не вбачається, що судами досліджувався оригінальний екземпляр договору оренди;

- висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач без отримання попередньої згоди іпотекодержателя уклав договір оренди саме того нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, є передчасними та необґрунтованими;

- під час встановлення факту порушення прав позивача (та визначення розміру штрафу за таке порушення) судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не було надано належної оцінки: ствердженням та доказам відповідача про повне погашення ним зобов`язань за кредитним договором; тому факту, що в іпотеку надано 5 будівель загальною площею 8145,4 кв.м, а об`єктом оренди є приміщення площею 448,1 кв.м (розташування яких в будівлях, що входять до предмета іпотеки судами не встановлено), тоді як штраф розрахований з вартості всіх 8145,4 кв.м;

- під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого (буквального, поширювального або обмежувального) тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки;

- суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, повинні були встановити, чи є порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду саме всього (загального) предмета іпотеки (всіх 5 будівель), чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду вже одного з п`яти предметів іпотеки, та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4. договору, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки, надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки.

За результатами нового розгляду справи №922/4121/20 Господарським судом Харківської області ухвалено рішення від 25.01.2022, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2022, відповідно до якого позов задоволено частково.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виснував, що в оренду передано частину приміщень, які розташовані в будівлі літ.«У-2» за адресою: м. Харків, вул. Велозаводська, 1, яка є предметом іпотеки №4; відповідачем не заперечується, що ним здано в оренду частину приміщення будівлі літ. «У-2», яка є предметом іпотеки №4, без повідомлення та відповідно без згоди іпотекодержателя; матеріалами справи підтверджується, що кредит був не погашений відповідачем на час укладання договору оренди, отже, діючими є як кредитний договір, так і договір іпотеки.

Суд першої інстанції зазначив, що сторони по-різному тлумачать, що є порушенням умов пункту 4.1.4 договору іпотеки: позивач вважає, що надання хоча б частини 1-го з предметів іпотеки в оренду є таким порушенням, а відповідач, заперечуючи проти позову, вважає, що відчуження всього предмету іпотеки (саме всіх 5-ти предметів іпотеки, що складають загальний предмет іпотеки), є порушенням, а надання в оренду одного з предметів іпотеки (його частини) взагалі не підпадає під дію пункту 4.1.4 договору іпотеки та не є порушенням.

Відтак, надаючи обґрунтоване тлумачення змісту пункту п.4.1.4 договору іпотеки, в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями договору іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем передані в оренду нежитлові приміщення будівлі літ."У-2", загальною площею 448,1 кв.м, за адресою: м. Харків, вул.Велозаводська,1, які є складовою частиною предмета іпотеки №4, який, в свою чергу, є складовою загального предмету іпотеки, тому суди попередніх інстанцій вказали, що положення пункту 4.1.4 договору іпотеки поширюється й на надання в оренду частини приміщень, що входять до предмету іпотеки.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виснував, що надання в оренду частини приміщень предмету іпотеки №4, який є складовою предмету іпотеки відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя є порушенням пункту 4.1.4 договору іпотеки та частини третьої статті 9 Закону України "Про іпотеку".

Судом першої інстанції встановлено порушення відповідачем пункту 4.1.4 договору іпотеки, за що пунктом 7.2 договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу. Водночас, зазначено, що сторони по-різному тлумачать про яку саме базу для розрахунку штрафу зазначено в пункті 7.2 договору іпотеки, а отже надавши тлумачення змісту пункту 1.3 договору іпотеки, в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями договору іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, розрахував 25% штрафу від вартості предмета іпотеки №4 таким чином: 2566471 грн * 25% = 641617,75 грн.

Також, відмовляючи у зменшенні штрафних санкцій суди вказали, що відповідачем не надано до суду доказів щодо його майнового стану (звітів про фінансові результати в 2020-2022 роках, про збитковість підприємства, тощо), а також те, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, доказів стягнення заборгованості зі своїх контрагентів, тощо; відхилено посилання відповідача на наявність низки справ про стягнення з нього штрафних санкцій за порушення умов договорів як на спосіб збагачення позивача суд першої інстанції, оскільки сторони у договорі погодили ці штрафні санкції, а рішення за цими позовами свідчать лише про систематичне порушення умов договорів зі сторони відповідача; відповідачем не надано жодного підтвердження стосовно об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків з позивачем та винятковості обставин.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2023 касаційну скаргу ТОВ "Завод "Будінвест" задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 у справі № 922/4121/20 скасовано, справу №922/4121/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

У постанові Верховного Суду від 09.02.2023 Суд, зокрема, вказав таке:

- суди першої та апеляційної інстанцій по суті формально підійшли до вирішення питання щодо клопотання про зменшення штрафу, зазначивши, зокрема, про недоведеність зі сторони відповідача майнового стану Заводу;

- суд першої інстанції, вказуючи на не надання відповідачем жодного підтвердження щодо об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків з позивачем та винятковості обставин, не врахував, що даний господарський спір виник щодо стягнення штрафу, передбаченого договором іпотеки, що виключає здійснення розрахунків і спрямований на забезпечення виконання кредитного договору;

- суди попередніх інстанцій не оцінювали та не досліджували питання надмірності штрафу, з урахуванням того, що його розмір, як заявлений до стягнення позивачем (3525370,25 грн), так і розрахований і ухвалений до стягнення судом першої інстанції (641617,75 грн) є значним, враховуючи суму наданого кредиту (8326130,12 грн), порушення умови, передбаченої договором іпотеки, що полягало у передачі в оренду предмета іпотеки без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, погашення відповідачем кредиту у повному обсязі;

- судом першої інстанції покладено тягар доказування тієї обставини, що порушення виконання зобов`язань за договором іпотеки не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, яким у даному випадку є позивач як іпотекодержатель, на відповідача; водночас відповідні докази стосовно наявності/відсутності завдання збитків Товариству має можливість надати саме Товариство;

- суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування у даному випадку правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, не зазначивши при цьому відповідних аргументів і міркувань, обмежившись лише вказівкою на те, що правовідносини у даній справі та у справі №922/3436/20, на яку посилається відповідач, не є подібними. Верховний Суд відзначив, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про неподібність правовідносин у даній справі та у справі №922/3436/20, є передчасним, з огляду на наявність ознак подібності вказаних справ у контексті змістовного критерію (суть якого розкрита у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19) в частині вирішення питання стосовно стягнення штрафу та клопотання про його зменшення в силу приписів статті 233 ГК України та 551 ЦК України. Крім того, справи №922/3436/20 і №922/4121/20 є тотожними за складом учасників процесу (позивачем є Товариство, а відповідачем Завод) і тотожним є кредитний договір (у справі №922/3436/20 за кредитним договором нараховано та заявлено до стягнення штраф; у справі №922/4121/20 штраф нараховано та заявлено до стягнення за договором іпотеки, який укладено для забезпечення кредитного договору);

- зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що під час нового розгляду не в повній мірі виконано вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.09.2021, а саме щодо надання обґрунтованого (буквального, поширювального або обмежувального) тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки, що є порушенням статті 316 ГПК України. Водночас суди попередніх інстанцій при тлумаченні умов договору іпотеки зазначали про надання обґрунтованого тлумачення, не вказуючи при цьому, який саме вид тлумачення ними було обрано (буквальне, поширювальне або обмежувальне), та не зазначили до яких висновків дійшли у контексті чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору іпотеки надання в оренду вже одного з п`яти предметів іпотеки (його частини), та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4 договору іпотеки, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки (чи його частини), надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки, що свідчить про невиконання вказівки Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.09.2021 у даній справі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 у справі №922/4121/20 відмовлено у позові. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" () 146356,73 грн судового збору за подання апеляційних скарг та 116819,64 грн судового збору за подання касаційних скарг.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що:

- під час розгляду справи судом установлено, що предмет іпотеки - 4 не співпадає за типом нерухомості («предмет іпотеки - 4» - будівля, «об`єкт оренди» - приміщення в будівлі) та за площею нерухомості («предмет іпотеки - 4» - 1606,9 кв.м, «об`єкт оренди» - 448,1 кв.м). З іншими предметами іпотеки об`єкт оренди за цими показниками також не співпадає;

- судом з`ясовано, що сторони по-різному тлумачать, що є порушенням умов пункту 4.1.4 договору іпотеки та про яку саме базу для розрахунку штрафу зазначено в пункті 7.2 договору іпотеки. Відтак, надаючи обґрунтоване тлумачення буквального змісту пункту п.4.1.4 договору іпотеки, в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями договору іпотеки, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідальність за порушення п. 4.1.4 іпотечного договору передбачена сторонами лише за відчуження предмета іпотеки у будь-який спосіб, що складається з декількох складових: а саме з предмету іпотеки - 1, предмету іпотеки - 2, предмету іпотеки - 3, предмету іпотеки - 4, предмету іпотеки - 5, оскільки п. 7.2 договору іпотеки передбачена відповідальність у разі порушення іпотекодавцем умов п.4.1.2, 4.1.3, 4-М, 4-1-8, 4.1.10, 4.1.11, 4.1.12 у вигляді штрафу у розмірі 25% від загальної вартості предмета іпотеки, визначеної п.1.3 цього договору, за кожний випадок, оскільки в п. 4.1.4. іпотечного договору сторонами чітко зазначено «предмет іпотеки», тобто загальний предмет іпотеки, а не один з п`яти предметів іпотеки або частина одного з п`яти предметів іпотеки. При цьому і в п 7.2. договору іпотеки визначена відповідальність за порушення п.4.1.4. у вигляді штрафу у розмірі 25% від загальної вартості предмета іпотеки, визначеної п.1.3 цього договору, за кожний випадок, що свідчить про узгодження сторонами відповідальності за порушення вимог п.4.1.4. саме щодо загального предмета іпотеки;

- досліджуючи п.2.1.2 іпотечного договору, суд першої інстанції зазначив про те, що передача нежитлової будівлі літ. «У-2» не могла відбутись, оскільки вказаний об`єкт вже було передано в оренду, про що було чітко узгоджено сторонами в іпотечному договорі. Отже, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 у справі №922/4121/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просить розгляд справи здійснювати за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку. Вважає, що повертаючи вдруге справу № 922/4121/20 на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 не зазначав, що дана обставина не була встановлена судами під час її нового розгляду, оскільки вже було доведено, що нежитлові приміщення загальною площею 448,1 кв.м, за адресою: м. Харків, вул.Велозаводська,1, входять до складу предмета іпотеки-4 та належать на праві власності відповідачу, протилежного матеріали справи не містять.

Також, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що вказаний об`єкт вже було передано в оренду, про що чітко узгоджено сторонами в п. 2.1.2 іпотечного договору, зроблений без дослідження вказаних договорів оренди, їх суттєвих умов, зокрема, щодо строку дії.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції ухвалене оскаржуване рішення без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2023 у даній справі, та позиції позивача, викладеної у письмових поясненнях від 17.03.2023 та відповіді на відзив від 06.04.2023.

У частині тлумачення пункту 7.2 іпотечного договору позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що ані умови іпотечного договору, ані норми Закону України «Про іпотеку» не містять умов, які б дозволяли іпотекодавцю розпоряджатись своїм майном переданим в іпотеку частково, а отже, погоджуючи та розуміючи умови іпотечного договору, відповідач усвідомлював, що за порушення п.4.1.4 іпотечного договору він несе відповідальність згідно пункту 7.2 вказаного договору, іншого сторонами договору не передбачено та не погоджено. Вказує на наявність факту порушення відповідачем умов іпотечного договору, про що свідчить ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та п.4.1.4 іпотечного договору, а отже останній повинен нести відповідальність згідно п. 7.2 іпотечного договору, у протилежному ж випадку, фактичне звільнення від виконання умов будь-яких договорів просто нівелює їх сенс та спонукатиме не виконувати договори суб`єктами господарювання. За твердженням апелянта, в оскаржуваному рішенні судом не було враховано, що Господарський суд Харківської області у рішенні від 25.01.2022 у даній справі вірно зазначив, з чим погодився суд апеляційної інстанції, що «надання в оренду частини приміщень предмету іпотеки № 4, який є складовою предмету іпотеки відповідно до п.1.2 договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя є порушенням п.4.1.4 договору іпотеки та ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку»; відмовляючи частково в позові, судом було розраховано штраф за порушення відповідачем п.4.1.4 іпотечного договору в розмірі 25% штрафу від вартості предмета іпотеки № 4 (2566471,00 грнх25% = 641617,75 грн), з чим погодився позивач.

Також, в обґрунтування своєї позиції щодо тлумачення вищезазначених умов договору апелянт посилається на те, що у Господарському суді Харківської області, апеляційній та касаційній інстанціях розглядалась справа № 922/4019/20, яка є абсолютно ідентичною справі № 922/4121/20, проте висновки по якій не були взяті судом при винесенні оскаржуваного рішення. За твердженням позивача, у справі № 922/4019/20 суди дійшли висновків про те, що на час укладання договору оренди відповідач мав заборгованість по кредиту, у зв`язку з чим діючими були як кредитний договір, так і договір іпотеки; відповідальність визначена пунктом 7.2 договору іпотеки настає як за відчуження всього предмету іпотеки, так і за передачу його частини, адже ані умови іпотечного договору, ані норми Закону України «Про іпотеку» не містять умов, які б дозволяли іпотекодавцю розпоряджатись своїм майном переданим в іпотеку частково. Проте, на відміну від справи № 922/4019/20, в матеріалах справи № 922/4121/20 містяться всі докази, які підтверджують, що нежитлові приміщення виробничої будівлі літ. «У-2» площею 431,9 кв.м та №1 площею 16,2 кв.м, яке розташоване на 2-му поверсі будівлі літ. «У-2» за адресою: м. Харків, вул. Велозаводська, 1, належать відповідачу та входять до складу предмета іпотеки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023, для розгляду зазначеної апеляційної скарги визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (вх. № 1446 Д/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 у справі №922/4121/20; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 12 вересня 2023 року о 12:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Також, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4121/20.

26.07.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №922/4121/20.

10.08.2023 до апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 9370), в якому заявник не погоджуючись з доводами апелянта просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 по справі № 922/4121/20 - без змін; у разі встановлення судом порушення п. 4.1.4 договору іпотеки в частині передачі в оренду нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, що є підставою для відповідальності, відповідно до п. 7.2 договору іпотеки, у вигляді штрафу в розмірі 25 % від вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 договору за кожний випадок, зменшити розмір штрафних санкцій до 100,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

05.09.2023 до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", адвоката Стриж Лариси Анатоліївни, надійшла заяви про участь у судових засіданнях в межах справи №922/4121/20 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вх. №10659). Вказана заява задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2023.

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 12.09.2023 з`явився представник відповідача та в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку - представник позивача.

До початку судового засідання суддею Східного апеляційного господарського суду Фоміною В.О. заявлено самовідвід від розгляду справи № 922/4121/20.

Заява про самовідвід мотивована тим, що суддею Фоміною В.О. у складі колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: Білоусової Я.О. - головуючого, Пуль О.А., Фоміної В.О., було висловлено свою правову позицію, ухваливши судове рішення у справі з подібними правовідносинами №922/4019/20, у тому числі й щодо питань, про які скаржник наголошує в апеляційній скарзі, та відповідач - у відзиві на апеляційну скаргу по справі № 922/4121/20.

Так, у провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/4019/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс - Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення 3252370,25 грн штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено п. 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в передачі в оренду нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, що є підставою для відповідальності, відповідно до п. 7.2 договору іпотеки, у вигляді штрафу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі №922/4019/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс - Капітал", що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" штраф у розмірі 3252370,25 грн за порушення пункту 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена пунктом 7.2 договору іпотеки. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 48785,55 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21000 грн покладено на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс - Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" судовий збір у розмірі 48785,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21000 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 у справі №922/4019/20 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.) залишено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі №922/4019/20 без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що нерухоме майно відповідача, яке перебуває в іпотеці, передано останнім в оренду, що є порушенням положень пункту 4.1.4 договору іпотеки та підставою для нарахування штрафу, згідно із пунктом 7.2 договору іпотеки.

При цьому, судом першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено відповідачеві в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00 грн, оскільки відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення штрафних санкцій; не надано жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності на рахунку ТОВ "Завод "Будінвест" коштів необхідних для проведення розрахунків з позивачем; зменшення штрафу до 100,00 грн не узгоджується з приписами ст. 551 ЦК України, ст.223 ГК України щодо врахування інтересів кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій), оскільки таким чином відповідач майже повністю звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань. Також суди зазначили, що укладаючи іпотечний договір №23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.2019, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення відповідачем певних зобов`язань, та беручи на себе відповідні зобов`язання ТОВ "Завод "Будінвест", діючи вільно і на власний розсуд, мало усвідомлювати наслідки невиконання п. 4.1.4 іпотечного договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що укладення договору оренди всупереч забороні, встановленій в іпотечному договорі, не робить договір оренди нікчемним; цей договір є оспорюваним правочином, і на день вирішення даного спору він не визнаний недійсним, що в силу ст. 204 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності правочину) свідчить про здатність правочину створювати правові наслідки і бути підставою для нарахування штрафних санкцій.

Постановою Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №922/4019/20 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 22.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова Верховного Суду мотивована, зокрема, тим, що:

- судами не було досліджено належним чином обставин щодо виконання кредитного договору та чинності договору іпотеки, предмета іпотеки, умов договору, якими передбачена відповідальність за відповідне порушення;

- судами попередніх інстанцій залишено поза увагою та взагалі не надано оцінки тому факту, що предмет іпотеки, визначений у пункті 1.2 договору іпотеки, є складним (таким, що складається з декількох складових): а саме з предмета іпотеки - 1, предмета іпотеки - 2, предмета іпотеки - 3, предмета іпотеки - 4, предмета іпотеки - 5. Кожен з цих 5 предметів іпотеки є нежитловою будівлею відповідної площі, вказаної в договорі іпотеки, які розташовані на земельних ділянках, з вказаними в договорі кадастровими номерами;

- у договорі іпотеки, в якості предмета іпотеки 3, зокрема, вказана нежитлова будівля літ. ?А/1-2", площею 1675,9 кв.м, за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1, розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :12:004:0023, загальною площею 9,1414 га. В судовому рішенні у справі № 922/3937/20, на яке посилались суди попередніх обставин, вказано, що об`єктом оренди є нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. ?А/1-2? площею 209,0 кв.м. Вказана інформація зазначена і у копіях договору оренди та акту приймання-передачі орендованих приміщень, які надані суду позивачем, в якості доказу на підтвердження обставин укладення відповідачем договору оренди. Незважаючи на зазначене судами не було досліджено та враховано, що предмет іпотеки - 3 співпадає з об`єктом оренди за технічною назвою будівлі (літ. "А/1-2?) та адресою (м. Харків, вул. Велозаводська, 1), але не співпадає за типом нерухомості, так в іпотечному договорі вказано ?предмет іпотеки 3? - нежитлова будівля, у копії договору оренди та судовому рішенні у справі № 922/3937/20 ?об`єкт оренди? - нежитлове приміщення виробничої будівлі, а також не співпадає за площею нерухомості (?предмет іпотеки 3? - 1675,9 кв.м, ?об`єкт оренди? - 209,0 кв.м). З іншими предметами іпотеки об`єкт оренди за цими показниками також не співпадає;

- з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій на підставі належних доказів було обґрунтовано встановлено той факт, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку. З матеріалів справи не вбачається, що судами були досліджені технічні паспорти будівель, які є предметом іпотеки та приміщень, що є об`єктом оренди. Судами не було встановлено кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, що є об`єктом оренди та його співпадіння з земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки - 3. Реєстраційні номери вищезазначених об`єктів нерухомості також не були досліджені та оцінені судами;

- з матеріалів справи вбачається, що судами не було витребувано оригінал договору оренди для огляду та дослідження судами, суди лише обмежились посиланням на факт укладення такого договору, встановлений у судовому рішенні у справі № 922/3937/20;

- під час встановлення факту порушення прав позивача (та визначення розміру штрафу за таке порушення) судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не було надано належної оцінки доводам відповідача про погашення ним зобов`язань за кредитним договором, та тому факту, що в іпотеку надано 5 будівель загальною площею 8145,4 кв.м, а об`єктом оренди є приміщення площею 209,0 кв.м (розташування яких в будівлях, що входять до предмета іпотеки судами не встановлено), тоді як штраф розрахований з вартості всіх 8145,4 кв.м;

- під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки. Цим пунктом передбачено розрахунок штрафу виходячи з 25% вартості предмета іпотеки, визначеної в пункті 1.3 договору за кожен випадок. Однак, як зазначено вище, предмет іпотеки за умовами договору є складним, складається з предмета іпотеки - 1, предмета іпотеки - 2, предмета іпотеки - 3, предмета іпотеки - 4 та предмета іпотеки - 5. Пункт 1.3 договору також містить в собі як загальну вартість всіх 5 предметів іпотеки, так і вартість кожного з предметів іпотеки (будівель) окремо. Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, керуючись принципами господарського судочинства, повинні були встановити, про яку саме базу для розрахунку штрафу домовились сторони в пункті 7.2 договору: про загальний предмет іпотеки (і, відповідно, загальну вартість всіх будівель), про той з п`яти предметів іпотеки, щодо якого вчинене можливе порушення або про ту частину одного з п`яти предметів іпотеки, яку і було здано в оренду;

- під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого тлумачення змісту пункту 4.1.4 договору іпотеки, в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями цього договору. Пунктом 4.1.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без отримання попередньої письмової згоди від іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найм, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб. Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, повинні були встановити, чи є порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду саме всього (загального) предмета іпотеки (всіх 5 будівель), чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду вже одного з п`яти предметів іпотеки, та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4. договору, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки, надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки.

Тобто, як у справі №922/4019/20, так і в даній справі №922/4121/20 причиною виникнення спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для покладення на відповідача штрафу на підставі пункту 7.2 договору іпотеки за порушення пункту 4.1.4 цього договору, у зв`язку з передачею в оренду нерухомого майна, яке знаходиться в іпотеці, без згоди іпотекодержателя. А також судами вирішувалось питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій в порядку приписів статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, у постанові Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 у справі №922/4019/20 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.) під час перегляду рішення Господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі №922/4019/20 вже надано правову оцінку умовам спірного договору іпотеки, доводам сторін в подібних правовідносинах, які виникли між сторонами на підставі вказаного договору.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Верховний Суд в постанові від 19.11.2020 у справі №902/753/19 зазначив, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Поряд з цим, колегією суддів з`ясовано, що як постанова Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 у справі №922/4019/20 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.), так й постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І.) та від 31.10.2022 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.) у справі №922/4121/20 скасовані Верховним Судом з подібних підстав, зокрема, ненадання судами обґрунтованого (буквального, поширювального або обмежувального) тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки, пункту 4.1.4 договору іпотеки в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями цього договору, не встановлення чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору іпотеки надання в оренду одного з п`яти предметів іпотеки (його частини), та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4 договору іпотеки, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки (чи його частини), надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки.

З урахуванням викладеного, суддею Східного апеляційного господарського суду Фоміною В.О. заявлено самовідвід від розгляду справи №922/4121/20 задля уникнення будь-яких сумнівів у її об`єктивності та неупередженості при розгляді зазначеної справи, з метою недопущення у подальшому сумнівів в учасників справи чи інших осіб щодо неупередженості суду апеляційної інстанції та забезпечення довіри до судової влади в Україні.

Колегія суддів розглянувши заяву судді Фоміної В.О. про самовідвід у даній справі, зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами частини першої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з частиною третьою статті 38 ГПК України самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до частини першої статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

У статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення цього Суду у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

В пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 у справі "Мироненко і Мартиненко проти України" (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" від 01.01.2001 незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до статті 3 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

В статті 15 Кодексу суддівської етики встановлено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 №1 був затверджений Коментар до Кодексу суддівської етики, в якому зазначено, що суддя повинен дбати про те, щоб його поведінка була бездоганною з точки зору стороннього спостерігача. Дії та поведінка судді повинні підтримувати впевненість громадськості у чесності й непідкупності судових органів. Не досить лише вершити правосуддя; потрібно, щоб його звершення було очевидним для загалу.

В Коментарі до статті 15 Кодексу зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Право на справедливий суд насамперед повинне забезпечуватись безсторонністю судді. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Визначення належного та безстороннього суду є первинним щодо вчинення процесуальних дій у справі (пункти 183, 184 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2021 у справі № 11-202сап21).

Враховуючи обставини, що стали підставою для подання вказаної заяви про самовідвід, з метою уникнення будь-яких, навіть щонайменших сумнівів в учасників судового процесу щодо неупередженості або об`єктивності судді у розгляді цієї справи чи будь-яких інших сумнівів в об`єктивному вирішенні даного спору, для забезпечення довіри до судової влади в Україні, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву судді Фоміної В.О. про самовідвід від подальшого розгляду справи №922/4121/20.

У разі задоволення заяви про відвід одному або декільком суддям, які розглядають справу колегіально, справа розглядається у тому самому суді таким самим складом колегії суддів із заміною відведеного судді або суддів, або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу (частина 2 статті 40 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 5.1. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Східному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів №3 від 15.02.2019 (з урахуванням змін та доповнень) під час автоматизованого розподілу судових справ у встановленому порядку визначається суддя-доповідач (який є одночасно головуючим у судовому засіданні). Два додаткових судді автоматично обираються системою автоматизованого розподілу з основного складу постійної колегії, до якої входить суддя-доповідач. В такому ж порядку здійснюється повторний автоматизований розподіл.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді (судді-доповідача) Фоміної В.О., що входить до складу колегії, визначеної для розгляду даної справи, справа відповідно до ст.ст. 32, 40 ГПК України підлягає передачі для повторного автоматизованого розподілу для визначення нового складу суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 32, 35, 37-40, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Фоміної В.О. про самовідвід від подальшого розгляду справи №922/4121/20 задовольнити, а вказану справу передати для повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель