ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/501/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023, суддя в І інстанції Адаховська В.С.., повний текст якого складено 12.04.2023 в. м. Миколаєві

у справі №915/501/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО."

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ"

про стягнення 61 765,37 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача 61 765,37 грн, які складаються з: 51 842,50 грн - пені, 6 812,32 грн - інфляційних збитків, 3 110,55 грн - 3% річних, нарахованих за неналежне виконання умов договору поставки №181 від 03.08.2022, а також судового збору в сумі 5682,83 грн та витрат на сплату правової допомоги в сумі 40 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 181 від 03.08.2022 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО." до Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" про стягнення 61765,37 грн задоволено частково; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО" 51842,50 грн - пені, 3110,55 грн - 3% річних, 6024,71 грн - інфляційних збитків, а також 2449,36 грн - судового збору та 9872,48 грн - витрат на сплату правової допомоги; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням мотивоване встановленням факту несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений позивачем товар, при цьому перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що при їх нарахуванні позивачем помилково враховано серпень 2022 року, оскільки прострочення оплати за Договором наступило тільки 26.08.2022, з огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних збитків у сумі 787,61 грн (6812,32 - 6024,71). Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає: 51842,50 грн - пені, 3110,55 грн - 3% річних, 6024,71 грн - інфляційних збитків.

При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд враховав, що дана справа за своїм правовим характером не є складною, сума позову становить 61765,37 грн, обсяг матеріалів справи є незначним, її розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, враховуючи ще й той факт, що основну заборгованість за договором поставки № 181 від 03.08.2022 сплачено відповідачем у повному обсязі до подання позовної заяви до суду, а позовні вимоги становлять стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків. Таким чином, суд погодився з твердженням відповідача в частині того, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу у даній справі не є співмірним зі складністю справи та підготовка позовної заяви не потребувала від адвоката вчинення значного обсягу дій.

За таких обставин, покладення на відповідача за наслідками розгляду справи всієї заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн не може вважатися обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, оскільки є завищеною щодо всіх вищевказаних критеріїв.

Проте, суд дійшов висновку, про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, та з метою забезпечення балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи до 10000,00 грн.

Разом з тим враховуючи, що позов у даній справі було задоволено частково, суд керуючись ст. 123, 126, 129 ГПК України поклав на відповідача 9872,48 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу, що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

28.04.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22 скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення витрат на сплату правової допомоги та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн не являється співмірним з складністю справи та роботою виконаною адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату правової допомоги (зокрема, в суді апеляційної інстанції) в розмірі 5000 грн без ПДВ з урахуванням підготовки відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22.

Зокрема, позивач зазначає, що ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі відповідачем не доведено та не обґрунтовано неспівмірність витрат на послуги адвоката, сплачені позивачем.

Колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 грн *100 = 248100 грн).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 61 765,37 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22; розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22 здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що згідно наказу голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 №135-в головуючий суддя Ярош А.І. з 27.07.2023 по 11.08.2023 перебувала у відпустці.

Крім того, суддя-член колегії Принцевська Н.М., відповідно до наказу голови суду від 19.07.2023 №148-в з 09.08.2023 по 08.09.2023, а також суддя-член колегії Діброва Г.І. з 07.08.2023 по 01.09.2023 за наказом голови суду від 19.07.2023 №148-в перебували у відпустці.

Враховуючи викладене, а також з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО" (постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством "КОЗИРСЬКЕ" (покупець) було укладено договір поставки № 181 (далі - Договір), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором постачальник зобов`язався передати (поставити) в обумовлені цим Договором строки покупцеві мінеральні добрива (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього встановлену Договором грошову суму (п. 1.1. Договору).

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент) за видами, сортами, марками, визначаються за згодою сторін у додатках, що додаються до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.2. Договору зазначено, що загальна вартість Договору складає суму всіх Додатків до цього договору.

22.08.2022 між сторонами було підписано додаток №2 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору (п. 5 Додатку № 2 до Договору), яким визначені, у т.ч., безпосередньо товар, умови та строки його поставки.

Так, в порядку п. 1 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору постачальник зобов`язується передати (поставити), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар: Сульфат амонію гранульований біг-бег в кількості 153,900 тон (+- 5%) за ціною 22602,00 грн. за 1 тону з ПДВ, загальною вартістю 3478447,80 грн з ПДВ (далі - товар).

Відповідно до п. 2 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору, строк поставки товару 3-5 (три-п`ять) робочих днів з моменту отримання від покупця передоплати за товар та надання транспортної інструкції.

За змістом п. 3 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору, умови поставки - СРТ с.Козирка, Очаківський р-н, Миколаївська обл.

Згідно з п. 4 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору, покупець сплачує постачальнику передоплату в розмірі 100% вартості товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання додатку № 2 до Договору на підставі рахунка на оплату.

Відповідно до п. 2.3. Договору, покупець зобов`язаний повністю оплатити товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на підставі виставлених рахунків у строк, передбачений в додатках до Договору.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що днем оплати вважається зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

За умовами п. 5.2. Договору, в разі відвантаження товару залізничним транспортом покупець зобов`язаний протягом 2-х календарних днів з моменту оплати надати постачальнику транспортну інструкцію на поставку конкретної партії товару. В разі поставки автомобільним транспортом покупця, покупець зобов`язується надати постачальнику всі необхідні дані, що стосуються автомобіля та водія.

Відповідно до п. 5.3. Договору, при поставці товару самовивозом зі складу постачальника датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної та передача товару представнику покупця (перевізнику на складі постачальника).

За умовами п. 7.2. Договору, сторона, що порушила будь-яке зобов`язання, заяву або гарантію за Договором, зобов`язана відшкодувати в повному обсязі збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків, окрім випадків, коли остання своїм винним (умисним або необережним) діянням (дією чи бездіяльністю) сприяла настанню або збільшенню збитків.

Згідно п. 7.6. Договору, у разі порушення покупцем строків оплати товару, встановлених у додатку до Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення, від вартості вчасно неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

В порядку п. 9.1., 9.2. Договору, сторони домовилися, що будь-які спори, які можуть виникнути між ними, вирішуються шляхом переговорів. Сторони визначають, що всі претензії за договором повинні бути розглянуті сторонами протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту одержання претензії.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022.

Згідно з п. 11.8. Договору, припинення дії договору чи закінчення строку його дії не звільняє будь-яку зі сторін від виплати суми заборгованості іншій стороні, а також від відповідальності за його порушення, яке відбулося під час дії Договору.

Відповідно до п. 14.12. Договору, Правила Інкотермс 2010 застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, та є необхідними при тлумаченні Договору, якщо інші умови не зазначені в Договорі, додатках або доповненнях до нього.

Договір та додаток №2 до нього підписані сторонами та скріплені печатками сторін, наразі ніким не оскаржується.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 22.08.2022 та 26.08.2022 поставив відповідачу у відповідності до умов Договору та додатку № 2 до Договору товар на загальну суму 1 017 090,00 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копій видаткових накладних №1087 від 22.08.2022 на суму 508545,00 грн, № 1110 від 26.08.2022 на суму 508545,00 грн, на загальну суму 1017090,00 грн, які підписані та скріплені печатками сторін.

На підтвердження отримання відповідачем товару за Договором, позивачем надано товарно-транспортні накладні № 590/613 від 22.08.2022 та № 652 від 26.08.2022.

Позивачем було складено, зареєстровано та надано відповідачу податкові накладні № 36 від 22.08.2022 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних ), № 53 від 26.08.2022 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних ).

22.08.2022 направив відповідачу рахунок на оплату № 455 від 22.08.2022 на суму 3478447,80 грн, на підтвердження зазначеного надав скрін-шот листа, відправленого з електронної адреси позивача: на електронну адресу відповідача: щодо відправлення вказаного рахунку.

Таким чином, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем за отриманий товар до 25.08.2022 (включно) у відповідності до п. 4 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору, згідно якого покупець сплачує постачальнику передоплату в розмірі 100% вартості товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання додатку № 2 до Договору на підставі рахунка на оплату.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив за отриманий товар 1 017 090,00 грн, на підтвердження чого надав до суду копії платіжних доручень № 183 від 12.09.2022 на суму 200000,00 грн, № 236 від 21.09.2022 на суму 500000,00 грн та № 498 від 31.10.2022 на суму 361550,00 грн.

Сума заборгованості у розмірі 361550,00 грн сплачена відповідачем за платіжним дорученням № 498 від 31.10.2022 (проведено банком 01.11.2022) в період підготовки даного позову до суду, а отже, станом на 31.10.2022, існувало прострочення оплати відповідачем перед позивачем у розмірі 317090,00 грн.

06.10.2022 Позивач за умовами Розділу 9 Договору звернувся до відповідача з претензією, в якій просив протягом 15 календарних днів з моменту її одержання сплатити на користь позивача заборгованість за Договором у розмірі 317090,00 грн.

На підтвердження надсилання відповідачу та отримання останнім зазначеної претензії, позивач надав суду копії опису вкладення у цінний лист з накладною № 905 від 06.10.2022 та роздруківку про трекінг поштового відправлення за вказаним номером з сайту Укрпошти.

Однак відповідач відповіді на претензію не надав, але існуючу перед позивачем заборгованість, в тому числі, за іншими договірними відносинами, сплатив лише 01.11.2022 року, фактично на момент відправлення позовної заяви щодо стягнення заборгованості до суду.

Отже, у зв`язку з чим, що заборгованість за Договором не було сплачено своєчасно, тому нараховано пеню в сумі 51842,50 грн, інфляційні збитки в сумі 6812,32 грн та 3% річних у сумі 3110,55 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором, купівлі-продажу а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Як вказано вище, позивачем 22.08.2022 та 26.08.2022 поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 017 090,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними.

Виходячи з умов п. 4 додатку № 2 від 22.08.2022 до Договору та ст. 253 ЦК України оплата за видатковими накладними повинна була бути здійснена відповідачем у термін до 25.08.2022 (включно).

З 26.08.2022 відповідач є таким, що прострочив оплату за вищевказаними накладними, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач розрахувався за отриманий товар несвоєчасно, у зв`язку з чим, позивач нараховував відповідачу пеню на загальну суму 51842,50 грн за загальний період з 25.08.2022 по 31.10.2022 (включно), 3% річних у сумі 3110,55 грн. за період з 25.08.2022 по 31.10.2022 (включно) та інфляційні втрати у сумі 6812,32 грн за період серпень - вересень 2022.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/600/18.

Згідно п. 7.6. Договору, у разі порушення покупцем строків оплати товару, встановлених у додатку до Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення, від вартості вчасно неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Судова колегія погоджується із здійсненим судом першої інстанції перерахунку розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені за договором поставки №181 від 03.08.2022 та вважає її вірним, при цьому відповідачем не заперечується нарахована позивачем сума штрафних санкцій, контррозрахунку останнім не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 51842,50 грн - пені, 3110,55 грн - 3% річних, 6024,71 грн - інфляційних збитків, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія зазначає, що скаржником в його апеляційній скарзі взагалі не вказано жодної з передбаченої п. 5 ч. 2 ст. 258 ГПК України підстав, апелянт не зазначає жодного аргументу про незаконність та/або необгрунтованість оскаржуваного рішення в частині вирішення спору по суті.

Щодо оскарження рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

За приписами статті 244 ГПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Статтею 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Згідно з статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

Частина 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Разом з цим, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 ГПК України).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позовна заява у даній справі підписана від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРО" його адвокатом Ясько Ігорем Віталійовичем за ордером серії АІ № 1291657 від 31.10.2022, виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 07.10.2022. Копії документів, доданих до позову завіренні адвокатом позивача та копія позову з доданими до нього документами направлялась на адресу відповідача також адвокатом позивача.

Згідно доданого до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу 40 000,00 грн.

На підтвердження стягнення суми 40000,00 грн правових витрат позивачем подано копію договору про надання правової допомоги № 1 від 07.10.2022 (далі - Договір № 1), укладеного між ТОВ "ХІМАГРО." (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Юридична компанія "Віннер" (виконавець) в особі голови (керуючого партнера) Яська І.В., відповідно до умов якого виконавець зобов`язався відповідно до завдань замовника надавати йому юридичні послуги, а замовник зобов`язався оплатити надані юридичні послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором (пункт 1.1.).

Факт надання та отримання наданих послуг фіксується шляхом укладення двостороннього акту прийому-передачі наданих послуг у відповідності до умов цього договору (п. 1.2. Договору № 1).

Відповідно до п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору № 1, за надання юридичних послуг замовник сплачує виконавцю їх вартість в розмірі, що встановлюється у додатках до Договору. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі шляхом оплати вартості послуг на розрахунковий рахунок виконавця. Оплата послуг здійснюється замовником у строки, що встановлюється у додатках до Договору.

Відповідно до п. 1 додатку № 2 від 25.10.2022 до Договору № 1, предметом цього додатку є надання юридичних послуг виконавцем щодо представництва інтересів замовника в Господарському суді Миколаївської області, як позивача, за позовом до ПСП "КОЗИРСЬКЕ" про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 2 додатку № 2 від 25.10.2022 до Договору № 1, вартість юридичних послуг за цим додатком № 2 до Договору № 1 становить 40000,00 грн, без ПДВ з урахуванням підготовки виконавцем позовної заяви та інших процесуальних документів від імені замовника та участі адвоката у трьох судових засіданнях у справі. В подальшому вартість участі адвоката у вказаній справі оплачується, виходячи з вартості 4000,00 грн без ПДВ за кожне наступне засідання.

Відповідно до п. 3 додатку № 2 від 25.10.2022 до Договору № 1, оплата юридичних послуг згідно абзацу першого п. 2 цього додатку здійснюється замовником наступним чином: 40000,00 грн - протягом 3-х календарних днів з моменту підписання додатку № 2 шляхом безготівкового розрахунку згідно реквізитів виконавця або іншим шляхом в порядку вимог чинного законодавства України.

Позивачем перераховано на рахунок Адвокатського об`єднання "Юридична компанія "Віннер" суму 40000,00 грн згідно платіжного доручення № 799 від 27.10.2022 з призначенням платежу: "За представництво інтересів "ХІМАГРО." в суді за позовом до ПСП "КОЗИРСЬКЕ" про стягнення боргу згідно рах № 202203 від 26.10.2022р. без ПДВ".

Факт надання та отримання наданих послуг підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 01.03.2023 на суму 40000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що дана справа за своїм правовим характером не є складною, сума позову становить 61765,37 грн, обсяг матеріалів справи є незначним, її розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, той факт, що основну заборгованість за договором поставки № 181 від 03.08.2022 сплачено відповідачем у повному обсязі до подання позовної заяви до суду, а позовні вимоги становлять стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків, отже заявлений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 40 000 грн не є співмірним зі складністю справи та підготовка позовної заяви не потребувала від адвоката вчинення значного обсягу дій, тому не може вважатися обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, оскільки є завищеною щодо всіх вищевказаних критеріїв.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи до 10 000,00 грн.

Посилання апелянта на те, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки на підтвердження вказаних доводів скаржником не надано жодних доказів, натомість зазначені твердження фактично ґрунтуються на нічим не підтверджених припущеннях відповідача.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що розумним, пропорційним і обґрунтованим розміром витрат на послуги адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції у даному спорі є сума 10000,00 грн, понесена позивачем, оскільки витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу не є завищеними щодо іншої сторони спору, є співмірними та цілком обґрунтованими.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з частиною 1 статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Разом з цим, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн.

Вирішуючи дане клопотання, колегія суддів враховує наступне.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем надано На підтвердження понесених судових витрат (витрат на правову допомогу, зокрема, в суді апеляційної інстанції) позивачем надано: копію Додатку № 7 від 16.06.2023 року до Договору про надання правової допомоги №1 від 07.10.2022 року, рахунку № 202325 на оплату послуг адвоката від 16.06.2023 року на суму 5000 грн, платіжної інструкції № 318 від 16.06.2023 року про сплату 5000 грн; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 20.06.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.10.2022 року та Додатку № 7 від 16.06.2023 року до цього договору та копію додаткової угоди від 26.04.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.10.2022 року (щодо подовження дії договору).

Матеріалами справи підтверджується факт отримання Позивачем послуг Адвоката та понесення ним витрат в суді апеляційної інстанції, а саме представником Позивача складені та підписані наступні документи: відзив на апеляційну скаргу, направлення відзиву з додатками відповідачу, акт про надання правничої допомоги та докази оплати послуг адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судова колегія дійшла висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн є не співрозмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, а також враховуючи те, що справа розглядалась в рамках письмового провадження без виклику сторін, розумним та обґрунтованим розміром витрат на правову допомогу у даній справі є 3 000 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягом робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.04.2023 у справі №915/501/22 залишити без змін.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" () на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "КОЗИРСЬКЕ" () витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська