ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р. Справа№ 910/10336/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Андрієнка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі за текстом ТОВ "Грейнсвард", Позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі за текстом АТ "Укрзалізниця", Відповідач), в якій Позивач просить суд зобов`язати Відповідача внести зміни до особового рахунку Позивача № 2829531 шляхом відображення на ньому збільшеної грошової суми в розмірі 62 976 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.2022 позов ТОВ "Грейнсвард" задоволено, зобов`язано АТ "Укрзалізниця" внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 62 976 грн, а також стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" судовий збір в розмірі 2 481 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про розподіл судових витрат у справі № 910/10336/22 задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 908 грн 32 коп.

Додаткове рішення мотивоване тим, що розподіляючи витрати за послуги адвокатів суд вказує, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію співмірності, розумності, а також є фактично понесені стороною у зв`язку з чим на переконання суду повинні бути відшкодовані відповідачем з огляду на задоволення позову. Також суд зазначає, що надані адвокатом послуги вчинені в межах розгляду даної справи та для її належного розгляду. Враховуючи дійсність укладеного між сторонами Договору, пунктом 4.5. якого передбачено "гонорар успіху", а також підписання позивачем та адвокатом Актів №17-01/110 від 30.09.2022 та № 17-01/123 від 12.12.2022 виконаних робіт, суд зазначає, що сторонами погоджено обсяг та вид наданих адвокатом послуг, а тому числі і понесення позивачем витрат в розмірі 4 408, 32 грн у якості "гонорару успіху".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця", звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 задовольнити; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 скасувати; судові витрати покласти на позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вважає, що судом не надано оцінки детальному опису наданих позивачу адвокатом Накоп`юком Я.В. послуг, а також подані ним документи, оскільки відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, оскільки підготовча робота для складання позовної заяви та складання позовної заяви є фактично однією послугою відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Скаржник зазначає, що в акті № 17-01/123 від 12.12.2022 зазначено, що вартість послуг, зазначених в п. 1 акту складає 500 грн, а в п. 2 - "Гонорар успіху" в розмірі 7% від ціни позову становить 4 408,32 грн, всього 4 908,32 грн, однак, за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться у залежність від фактично наданих послуг, таким чином, витрати позивача на правову допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, з урахуванням предмету позову та обсягу наданих послуг, отже, суперечить принципу розподілу таких витрат.

Скаржник, посилаючись на збройну агресію рф проти України, над скрутне матеріальне становище відповідача та відсутності коштів, вважає, що це є вагомою підставою для зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказав на те, що клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу має бути обґрунтованим, однак, відповідачем жодного доказу на спростування розміру понесених витрат до суду першої інстанції не подано, як і не вказано чітких підстав або мотивів для їх зменшення.

Правомірність стягнення судових витрат у вигляді "гонорару успіху" підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, а у п. 128 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Крім того, Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 824/841/17 поміж іншого вказав, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії необхідні для поновлення порушених прав та інтересів.

Також у відзиві повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, який позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 15 000,00 грн, докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу передачі судової справи, справу № 910/10336/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Враховуючи викладене, воєнний стан та обмеження, спричинені цим станом, тимчасові непрацездатності судді Гаврилюка О.М. та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10336/22 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі за текстом ТОВ "Грейнсвард", Позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі за текстом АТ "Укрзалізниця", Відповідач), в якій Позивач просить суд зобов`язати Відповідача внести зміни до особового рахунку Позивача № 2829531 шляхом відображення на ньому збільшеної грошової суми в розмірі 62 976 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.2022 позов ТОВ "Грейнсвард" задоволено, зобов`язано АТ "Укрзалізниця" внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 62 976 грн, а також стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" судовий збір в розмірі 2 481 грн.

13.12.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача, в якому останній просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 908, 32 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що позивачем у якості доказів понесених ним витрат на професійну правову допомогу до суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 17-01 від 04.01.2021; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК № 001243 від 16.12.2019, ордер серії СА № 1038228; копія акту № 17-01/110 виконаних робіт (наданих послуг) від 30.09.2022 на суму 8 000 грн; копія рахунку на оплату № 17-01/110 від 30.09.2022 на суму 8 000 грн; копія платіжного доручення № 6892 від 30.09.2022 на суму 8 000 грн; копію акту № 17-01/123 виконаних робіт (наданих послуг) від 12.12.2022 на суму 4 408, 32 грн; копія рахунку на оплату № 17-01/123 від 12.12.2022 на суму 4 908, 32 грн; копія платіжного доручення № 6977 від 12.12.2022 на суму 4 908, 32 грн.

Так, 04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Право, бізнес і фінанси" (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 17-01 (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 4.3 Договору вартість послуг адвоката становить 1 000, 00 грн за 1 годину роботи.

За результати надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи, визначеної у п. 4.3 договору (пункт 4.4 Договору).

Крім того, відповідно до пункту 4.5. Договору сторони додатково домовилися про "гонорар успіху", якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Розмір "гонорару успіху" становить 7% від ціни позову. Позитивним є результат також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони.

30.09.2022 між сторонами складено Акт №17-01/110 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 8 000 грн, який підписаний представниками сторін без зауважень та претензій, що свідчить про належне виконання адвокатом своєї роботи та надання наступних адвокатських послуг в межах даної справи:

1) правовий аналіз Договору № 43-41564379/2020-001, додатків до нього та його редакцій, Інформаційних повідомлень, Переліків, додатка до листа № ЦЦО-13/79 тривалістю 90 хвилин;

2) підготовча робота для складання позовної заяви (аналіз законодавства та судової практики, зокрема постанови Великої Падати Верховного Суду у справі № 917/1739/17; формування витягів з Інформаційних повідомлень; здійснення розрахунку плати за додатковий час використання вагонів залізниці за межами України на підставі Договору № 43-41564379/2020-001 та його редакцій) тривалістю 150 хвилин;

3) складання позовної заяви про зобов`язання АТ "Укрзалізниця" внесення змін до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 62 976 грн тривалістю 240 хвилин.

На оплату вказаних вище послуг адвокатських об`єднанням виставлено позивачу рахунок на оплату № 17-01/110 від 30.09.2022 на суму 8 000 грн, який позивачем оплачено у повному обсязі згідно платіжного доручення № 6892 від 30.09.2022.

В подальшому між сторонами складено Акт №17-01/123 від 12.12.2022 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 4 908, 32 грн, який підписаний представниками сторін без зауважень та претензій, з якого вбачається, що адвокатом надано наступну послугу: складання клопотання про розподіл судових витрат у справі № 910/10336/22 тривалістю 30 хвилин та враховано гонорар успіху" в розмірі 7 % від ціни позову 4 408, 32 грн.

На оплату послуг згідно Акту №17-01/123 від 12.12.2022 адвокатом виставлено рахунок на оплату № 17-01/123 від 12.12.2022 на суму 4 908, 32 грн, який позивачем оплачено в повному обсязі згідно платіжного доручення № 6977 від 12.12.2022.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12 908, 32 грн.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалось адвокатом Накоп`юком Я.В. і на підтвердження того, що вказана особа є адвокатом, до матеріалів справи надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧК № 001243.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у даній справі, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3-5 ст. 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Як вбачається із акту № 17-01/110, адвокатом позивача надані послуги (виконані роботи):

- правовий аналіз Договору № 43-41564379/2020-001, додатків до нього та його редакції, Інформаційних повідомлень, Переліків, додатків до Листа № ЦЦО-13/79 (90 хвилин);

- підготовча робота для складання позовної заяви (150 хвилин);

- складання позовної заяви про зобов`язання Ат "Укрзалізниця" внесення змін до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на нього грошової суми у розмірі 62 976,00 грн ( 240 хвилин).

та акту № 17-01/123 адвокатом позивача надані послуги (виконані роботи):

- складання клопотання про розподіл судових витрат у справі № 910/10336/22 (30 хвилин);

- гонорар успіху (4 408,32 грн).

Тобто, позивачем підтверджено належними доказами заявлений розмір судових витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду враховуючи підтвердження позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, заявлений розмір судових витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, з урахуванням середнього розміру заробітної плати та ціни позову, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що клопотання про розподіл судових витрат у справі № 910/10336/22 підлягає задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 12 908,32 грн судових витрат.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції та не є надмірними.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується і доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Натомість скаржником не доведено необґрунтованості та неспівмірності витрат, не надано таких доказів до матеріалів справи.

Гонорар успіху - це винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, сплата якої обумовлюється і залежить від настання, або ненастання певної обставини (відкладальної обставини), яка зазвичай полягає у досягненні адвокатом необхідного результату.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання скаржника на збройну агресію рф проти України, надскрутне матеріальне становище відповідача та відсутності коштів, колегія суддів апеляційного господарського суду оцінює критично та зазначає про те, що станом на дату ухвалення додаткового рішення, відповідач не скористався своїм правом та не подав заперечень щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас сама лише незгода скаржника з наданою господарським судом першої інстанції оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 не підлягає задоволенню. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 244, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі № 910/10336/22 залишити без змін.

3. Справу № 910/10336/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Андрієнко