УХВАЛА

07 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 913/68/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т. М. (головуючий), Булгакової І. В., Колос І. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області [до перейменування Служба автомобільних доріг у Луганській області (далі - Служба, скаржник)]

на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023

у справі №913/68/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківмістдорбуд»

до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області

про стягнення 259 852, 58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Служба 21.08.2023 (згідно з номером 950 поштового відправлення на конверті) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №913/68/23. Крім того, скаржником до скарги додано клопотання у якому просить відстрочити сплату судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №913/68/23 визначено колегію суддів у складі: Малашенкова Т. М. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги Служби у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №913/68/23, якою повернуто апеляційну скаргу Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області (апелянт).

Як вбачається з тексту касаційної скарги, Служба обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження зазначає, що вважає ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №913/68/23 такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та звертається з цією касаційною скаргу про те, що Східним апеляційним господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали від 24.07.2023 було проігноровано той факт, що Служба є державною, неприбутковою організацією, отримувачем бюджетних коштів, які спрямовуються на утримання, розвиток, будівництво та реконструкцію мережі автомобільних доріг у Луганській області. Виплата коштів за позовом ТОВ «Харківмістдорбуд», у випадку набрання рішенням суду законної сили, буде здійснюватися з бюджету України.

Відповідачем акцентувалося, що метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення (далі - автомобільних доріг) Луганської області шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг. Тобто, основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт (послуг) з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.

Органом виконання рішень про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Луганській області є орган казначейства відповідно до територіальності.

Ніяких інших джерел отримання коштів, окрім Державного бюджету України, у Служби немає.

За спеціальним фондом Державного бюджету розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні фінансові зобов`язання виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (відкритих асигнувань (виділених коштів), залишків коштів на спеціальних реєстраційних рахунках розпорядників бюджетних коштів (в частині власних надходжень) та бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів) з урахуванням планів спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячних планів використання бюджетних коштів. За бюджетними програмами, які здійснюються із залученням державою кредитів (позик) від іноземних держав, іноземних фінансових установ і міжнародних фінансових організацій для реалізації інвестиційних проектів, термін дії яких завершується у поточному бюджетному періоді, розпорядники бюджетних коштів мають право брати відповідні бюджетні зобов`язання у четвертому кварталі поточного бюджетного періоду понад фактичні надходження таких кредитів (позик) за умови наявності письмової згоди кредитора на оплату цих зобов`язань протягом першого кварталу наступного бюджетного періоду. (Глава 2 пункт 2.1 (абзац 2) Наказу №309 від 02.03.2012 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України»).

Таким чином, виконати вимоги по сплаті судового збору у встановленому законодавством Україні розмірі у Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області не було можливості. Неможливість оскарження, на погляд скаржника, незаконного рішення суду першої інстанції обмежує доступ до захисту порушених прав та інтересів не лише Служби, як відповідача у справі, а й наносить шкоду інтересам Держави.

За приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

За змістом пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Як встановлено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 24.07.2023 Служба звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Луганської області від 22.05.2023 у справі №913/68/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №913/68/23 відмовлено в задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору та апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Луганської області від 22.05.2023 року у справі №913/68/23 залишено без руху з посиланням на те, що апелянтом в порушення пункту 2 частини третьої статті 258 ГПК України до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Вказана ухвала суду від 26.06.2023 була надіслана апелянту засобами електронного зв`язку до кабінету в підсистемі «Електронний суд» і доставлена 26.06.2023 о 18:43, що підтверджується відповідною довідкою САГС про доставку електронного листа. Крім того, 04.07.2023 копію зазначеної ухвали було направлено апелянту шляхом поштового зв`язку на юридичну адресу вказану в ЄДРПОУ, яку отримано заявником 04.07.2023.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що 10.07.2023 від апелянта засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій просить відстрочити йому сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 22.05.2023 у справі №913/68/23 до ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування клопотання скаржник вказує, що він є державною, неприбутковою організацією, отримувачем бюджетних коштів, які спрямовуються на утримання, розвиток, будівництво та реконструкцію мережі автомобільних доріг у Луганській області. Кошти на утримання Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області надходять після підписання актів приймання виконаних робіт з поточного середнього, капітального ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Однак, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та проведенням активних бойових дій та подальшої тимчасової окупації території Луганської області, було призупинено роботи з поточного середнього, капітального ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, у зв`язку з чим Служба (як замовник робіт) не отримує грошові кошти на своє утримання. На розрахункових рахунках на сьогоднішній день недостатньо грошових коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду у Луганській області від 22.05.2023 у справі №913/68/23 і Служба з відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області звернулася до Державного агентства з відновлення та розвитку інфраструктури України з листом вих.№1-351/1 від 06.07.2023 щодо вирішення питання виділення грошових коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги зі справи. Також скаржник при розгляді клопотання просив врахувати той факт, що відсутність можливості оскарження в апеляційній інстанції рішення суду призведе безпосередньо до порушення прав та інтересів не лише Служби як відповідача по справі, а й інтересів Держави.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги зазначив, що: визначений частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких допускається звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору заявнику при зверненні до суду із заявою (скаргою), є вичерпним, тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону; апелянт не надав доказів, які б свідчили про можливість сплати ним судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі; за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачено відстрочення сплати судового збору юридичним особам. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що клопотання про відстроченні сплати судового збору апелянтом подано повторно.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Оскільки ухвала суду про залишення апеляційної скарги без руху була направлена апелянту засобами електронного зв`язку до кабінету в підсистемі «Електронний суд», доставлена та отримана останнім 26.06.2023, встановлений судом строк для подання заяви про усунення недоліків з доказами (з урахуванням поштового перебігу) сплив, а станом на момент винесення ухвали апеляційного суду від 24.07.2023 апелянтом не усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у строк встановлений судом. Оскільки від апелянта заяви про усунення недоліків з відповідними доказами до Східного апеляційного господарського суду не надійшло, суд апеляційної інстанції ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 повернув апеляційну скаргу Службі.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, щодо оскарження ухвали Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №913/68/23 про повернення апеляційної скарги, Суд зазначає таке.

Статтею 258 ГПК України встановлені форма і зміст апеляційної скарги, зокрема, пунктом 2 частини третьої цієї статті передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно із частиною другою статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 174 ГПК України).

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї статті зазначено, що Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання, зокрема щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених в статті 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8 вказаного Закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18).

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а є стягнення боргу за договором підряду від 24.12.2021 №241221.

Таким чином Служба не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», а зазначені ним у клопотанні підстави не передбачені вказаною нормою.

Верховний Суд виходить з того, що за приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Таким чином, сам факт фінансування з Державного бюджету не може бути автоматичною підставою для звільнення / відстрочення судового збору, або нівелювати вимоги статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Щодо право застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» у контексті розстрочки, відстрочки та звільнення від сплати судового збору щодо юридичних осіб Верховний Суд висловлювався послідовно і неодноразово, що перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним положення пунктів 1 та 2 частини першої 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи) (подібна за змістом позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі №912/3514/20 та ухвалах від 05.03.2021 у справі №910/9741/20, від 06.01.2021 у справі №927/579/19, від 20.08.2020 у справі №910/6421/19, від 18.05.2020 у справі №910/704/19, від 24.01.2020 у справі №915/923/15.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи те, що ухвалою суду апеляційної інстанції, яка оскаржується, апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що Служба не усунула недоліки скарги щодо надання суду доказів сплати судового збору, апеляційний суд у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом (частина четверта статті 174, частина восьма статті 260 ГПК України), що не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою наслідки у вигляді скасування відповідного судового акта.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування вище вказаних норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали від 24.07.2023 щодо повернення апеляційної скарги у цій справі.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Отже, правильне застосування Східним апеляційним господарським судом норм ГПК України під час прийняття оскаржуваної ухвали від 24.07.2023 щодо повернення апеляційної скарги у цій справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №913/68/23 щодо повернення апеляційної скарги у даній справі на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 ГПК України (є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення), клопотання скаржника не розглядається.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293, 304 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Луганській області до перейменування Служба автомобільних доріг у Луганській області на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №913/68/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос