УХВАЛА

м. Київ

07.09.2023Справа № 910/10150/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" про відстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли"

про стягнення 540576,10 грн.

за участі представників:

від заявника (відповідача): Щербатюк Н.В.

від позивача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" про стягнення за договором транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні від 22.01.2018 № 22012018 основного боргу в розмірі 451468,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 80286,51 грн., трьох процентів річних у розмірі 8821 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" 451468,59 грн. основного боргу, 80286,51 грн. інфляційних втрат, 8821 грн. трьох процентів річних, 8108,64 грн. витрат по сплаті судового збору, 40500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 у справі № 910/10150/22 залишено без змін.

18.08.2023 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 910/10150/22 та призначено судове засідання на 31.08.2023 року.

За наслідками проведеного 31.08.2023 судового засідання розгляд справи відкладено на 07.09.2023 року.

06.09.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення суду.

У судовому засіданні 17.01.2023 представник відповідача (заявника) просив подану заяву задовольнити.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною 3 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 ГПК України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

На обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач вказав, що всі виробничі потужності відповідача знаходяться в м. Рубіжне Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. У зв`язку з цим, відповідач із не залежних від нього причин унаслідок настання форс-мажорних обставин не може здійснювати виробничу діяльність. При цьому, на даний час на банківському рахунку відповідача недостатньо грошових коштів та відсутнє майно для виконання рішення суду. Як зауважив відповідач, відстрочення виконання рішення суду надасть можливість вивезти готову продукцію з деокупованої у майбутньому території Луганської області, оскільки інше майно чи кошти у відповідача відсутні.

У свою чергу, заперечення позивача проти відстрочення виконання рішення суду ґрунтувалися на тому, що вантаж за спірним договором транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні від 22.01.2018 № 22012018 поставлений відповідачу ще до початку тимчасової окупації м. Рубіжне Луганської області. Тобто, зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг виникли за більшістю заявок до настання форс-мажорних обставин. До того ж, відповідач не позбавлений права на продовження своєї господарської діяльності на неокупованій території для належного виконання зобов`язань перед своїми кредиторами.

Положення статей 42, 44 ГК України визначають, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, одним з принципів якої є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У той же час, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Разом із цим, відповідачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідні обставини були форс-мажорними саме в межах виконання відповідачем своїх господарських зобов`язань за договором транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні від 22.01.2018 № 22012018.

Суд звертає увагу, що долучений відповідачем до заяви сертифікат ТПП України від 27.04.2023 № 252/05-4 виданий щодо засвідчення форс-мажорних обставин з виконання відповідачем зобов`язань перед ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» за договором поставки від 26.11.2020 № 768/20Сб.

До того ж, як слідує з матеріалів справи, заборгованість відповідача за більшою частиною заявок виникла до початку введення воєнного стану на території України, та відповідач мав належним чином та своєчасно виконувати прийняті на себе договірні зобов`язання.

Крім того, до матеріалів заяви не долучено відомостей про всі відкриті відповідачем банківські рахунки та не надано з них виписок на підтвердження відсутності у відповідача грошових коштів.

У той же час, надана відповідачем оборотно-сальдова відомість по рахунку 10 за 24.02.2023 містить відомості лише щодо основних засобів товариства, однак не підтверджує відсутність грошових коштів у відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України" зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підгрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Отже, наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали би підстави для відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 13.03.2023 у справі № 910/10150/22 відмовити.

Керуючись статтями 233-235, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" про відстрочення виконання рішення суду від 13.03.2023 у справі № 910/10150/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 08.09.2023 року.

Суддя К.В. Полякова