РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2023Справа № 910/9067/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О, розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" вул. Старокиївська буд.14, м. Київ, 04116

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ПАРТНЕРС"

03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, офіс 302

про стягнення 64 721,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ПАРТНЕРС" (далі-відповідач) про стягнення 64721,29 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.06.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/9067/23 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення отримано відповідачем 22.06.2023.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/9067/23 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП», далі за текстом «Позивач», «ТОВ «ЕТГ», є учасником ринку та здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, далі за текстом - «НКРЕКП», «Регулятор», що підтверджується постановою НКРЕКП №684 від 10.07.2018 «Про видачу ліцензії з постачання електричної енергії споживачу ТОВ «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП»», яка розміщена на офіційному сайті НКРЕКП за адресою: https://www.nerc.gov.ua/?id=33136.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС», далі за текстом «Відповідач», «ТОВ «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС»», є учасником ринку та здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, далі за текстом - «НКРЕКП», «Регулятор», що підтверджується постановою НКРЕКП №1671 від 09.08.2019 «Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу ТОВ "ГАЗОПОСТАЧ СЕРВІС", ТОВ "ЕКСПРЕС ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД", ТОВ "ЕНЕРГОСЕРВІС-КІРОВОГРАД", ТОВ "КНМ" та ТОВ "ОБ`ЄДНАНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ УКРАЇНИ"», яка розміщена на офіційному сайті НКРЕКП за адресою: https://www.nerc.gov.ua/acts/providachu-litsenziy-z-postachannya-elektrichnoi-energiipozhivachu-tov-gazopostach-servistov-ekspres-enerdzhi-treyd-tov-energoservis-kirovograd-tov-knm-ta-tov-obednana-energ-616da3f6d6cb5 з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП №2002 від04.11.2020 https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vnesennya-zmin-do-postanovi-nkrekp-vid-09-serpnya-2019-roku-1671-2?id=55574.

Отже, Позивач та Відповідач є учасниками ринку електричної енергії та зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії.

22.05.2019 між ТОВ «ЕТГ» та НЕК «УКРЕНЕРГО» у ролі ОСП укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії №0152-01024.

21.10.2020 між ТОВ «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС» та НЕК «УКРЕНЕРГО» у ролі ОСП укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії №1884-01024.

Таким чином ТОВ «ЕТГ» та ТОВ «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС», як електропостачальники, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед НЕК «УКРЕНЕРГО» у ролі ОСП та проводити розрахунки за небаланси електричної енергії у відповідності до Правил ринку на підставі даних системи управління ринком.

01.03.2023 між ТОВ «ЕТГ» та ТОВ «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС», укладено договір №БГ-23/0721 про участь у балансуючій групі, далі за текстом «Договір».

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що ТОВ «ЕТГ», як сторона, відповідальна за баланс (СВБ), зобов`язується нести фінансову відповідальність за небаланси ТОВ «ЕНЕРГО ПАРТНЕРС», як учасника балансуючої групи, перед оператором системи передачі (НЕК «УКРЕНЕРГО»), а учасник балансуючої групи зобов`язується нести фінансову відповідальність за свої небаланси перед СВБ.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що його ціна складається із сум:

2.1.1. Вартості електричної енергії для врегулювання позитивних небалансів Учасника балансуючої групи;

2.1.2. Вартості електричної енергії для врегулювання негативних небалансів Учасника балансуючої групи;

2.1.3. Вартості послуг СВБ з адміністрування фінансової гарантії Учасника.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що обсяги купівлі-продажу електричної енергії, продані однією Стороною і куповані іншою Стороною з метою врегулювання небалансів, визначаються в Акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, який оформлюється Сторонами в порядку, визначеному цим Договором.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що в період з 16 по 20 число місяця включно, наступного за розрахунковим місяцем, СВБ формує та надає Учаснику балансуючої групи підписаний зі своєї сторони Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць. Кількість примірників Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів залежить від форми їх підписання: на паперовому носії інформації - 2 примірники, у разі використання КЕП - 1 примірник.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що Учасник балансуючої групи підписує Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць та повертає примірник підписаного акту на адресу СВБ протягом одного робочого дня з моменту отримання акту від СВБ.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за відповідний розрахунковий місяць є підставою для здійснення Сторонами розрахунків за придбану електричну енергію.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що вартість електричної енергії, яка придбана згідно Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць, підлягає оплаті Учасником протягом 3 (трьох) банківських днів з дати направлення СВБ Учаснику вказаного Акту в онлайн сервісі електронного документообігу «Вчасно», а в разі відсутності Учасника у вказаному сервісі - з дати направлення вказаного Акту (в т.ч. його сканованої копії) на електронну пошту Учасника, зазначену в реквізитах Договору.

Пунктом 5.12. Договору передбачено, що на час дії в Україні режиму воєнного стану Учасник зобов`язується за результатами кожної декади відповідного розрахункового місяця оплачувати СВБ вартість негативних небалансів електричної енергії на підставі направленого СВБ Учаснику рахунку.

Пунктом 5.12.6. Договору передбачено, що учасник зобов`язаний оплатити зазначену в рахунку вартість негативних небалансів електричної енергії протягом 2 (двох) робочих днів з моменту його направлення СВБ Учаснику.

Пунктом 5.12.7. Договору передбачено, що здійснена Учасником оплата на підставі декадних рахунків є попередньою оплатою вартості електричної енергії за відповідний розрахунковий місяць.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості Відповідача, Позивач посилається на наступні докази:

- Акт №ВН-2023/03-42795553 від 31.03.2023 на суму 50 070,06 грн., який підписано сторонами Договору у сервісі електронного документообігу «Вчасно».

Згідно квитанції сервісу «Вчасно» вказаний акт був направлений Відповідачу 17.04.2023.

Відповідно до п.7.3. Договору Відповідач зобов`язаний був оплатити вартість електричної енергії за наведеним вище актом у строк до 20.04.2023 включно.

Згідно платіжної інструкції АБ «УКРГАЗБАНК» №1059 від 28.03.2023 вартість електричної енергії за березень 2023 року була оплачена Відповідачем на суму 12 078,61 грн.

Враховуючи наведене, сума заборгованості Відповідача за Актом №ВН-2023/03-42795553 від 31.03.2023 складає 37 991,45 грн. (50 070,06 грн. - 12 078,61 грн.).

- Акт №ВН-2023/04-42795553 від 30.04.2023 на суму 38 411,75 грн., який підписано сторонами Договору у сервісі електронного документообігу «Вчасно».

Згідно квитанції сервісу «Вчасно» вказаний акт був направлений Відповідачу 16.05.2023.

Відповідно до п.7.3. Договору Відповідач зобов`язаний був оплатити вартість електричної енергії за наведеним вище актом у строк до 19.05.2023 включно.

Згідно платіжної інструкції АБ «УКРГАЗБАНК» №911 від 17.04.2023 вартість електричної енергії за квітень 2023 року була оплачена Відповідачем на суму 16 573,68 грн.

Згідно платіжної інструкції АБ «УКРГАЗБАНК» №06/06/20231094_00000/2730 від 06.06.2023 вартість електричної енергії за квітень 2023 року була оплачена Відповідачем на суму 5 000,00 грн.

Враховуючи наведене, сума заборгованості Відповідача за Актом №ВН-2023/04-42795553 від 30.04.2023 складає 16 838,07 грн. (38 411,75 грн. - 16 573,68 грн. - 5 000,00 грн.).

- Рахунок №ВНд1-2023/05-42795553 від 17.05.2023 на суму 6 267,49 грн., який підписано та направлено Відповідачу у сервісі електронного документообігу «Вчасно».

Згідно квитанції сервісу «Вчасно» вказаний рахунок був направлений Відповідачу 17.05.2023.

Відповідно до п. 5.12.6. Договору Відповідач зобов`язаний був оплатити вартість електричної енергії за наведеним вище рахунком у строк до 19.05.2023 включно.

Позивач не отримував від Відповідача оплати за вказаним рахунком.

Враховуючи наведене, сума заборгованості Відповідача за Рахунком №ВНд1-2023/05-42795553 від 17.05.2023 складає 6 267,49 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача, суд керувався наступними обставинами.

У ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання; відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії.

Згідно з ч. 2 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" з метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" об`єднання учасників ринку у балансуючі групи здійснюється на добровільній договірній основі, за умови дотримання ними типових вимог до балансуючої групи, визначених правилами ринку. Порядок створення, реєстрації та припинення балансуючих груп визначається правилами ринку.

Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів (ч. 4 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до ч. 5 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.

Згідно з ч. 6 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.

Відповідно до ч. 7 ст. 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" у рамках балансуючої групи сторона, відповідальна за баланс балансуючої групи, здійснює купівлю та продаж електричної енергії в обсязі небалансів електричної енергії, обумовлених такими учасниками балансуючої групи, на договірних засадах.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості за Договором №БГ-23/0721 про участь у балансуючій групі від 01.03.2023 у сумі 61 097,01 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем у встановленому порядку не спростована, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ПАРТНЕРС" заборгованості у розмірі 61 097,01 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання за актами купівлі-продажу електроенергії для врегулювання небалансів за період березень-травень 2023 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що за порушення строків розрахунків відповідно до цього Договору, кожна зі Сторін, на користь якої були прострочені платежі, має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення. Пеня нараховується від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день протягом всього періоду прострочення. Розмір нарахованої пені не може перевищувати розмір простроченого платежу.

Перевіривши складені позивачем розрахунки пені, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, відтак позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 3 222,74 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат і 3% річних за визначені позивачем періоди, які відповідачем, зокрема, не оспорювалися, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором №БГ-23/0721 про участь у балансуючій групі від 01.03.2023 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають у задоволенню.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ПАРТНЕРС" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, офіс 302, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 14; ) 61 097,01 грн. - заборгованості, 3 222,74 грн. - пені, 208,17 грн. - інфляційних втрат, 193,37 грн. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов