ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023м. ХарківСправа № 922/2737/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки, Харківського району
про стягнення 237641561,82 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Жирний О.С., дов. № 1-3508 від 13.03.2023 року

відповідача - Сивак А.Ю., дов. від 10.01.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки, Харківського району, в якому просить стягнути з відповідача 206001803,00 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року; 4903407,30 грн 3% річних та 26736351,52 грн інфляційних втрат. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засідання на 17 липня 2023 року о 11:30 годин.

10 липня 2023 року через систему "Електронний суд", Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" подано відзив (вхідний № 17893) на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи.

17 липня 2023 року через систему "Електронний суд", Акціонерним товариством "Укртрансгаз" подано відповідь (вхідний № 18552) на відзив, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 17 липня 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 09 серпня 2023 року о 13:30 годин.

25 липня 2023 року через систему "Електронний суд", Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" подано заперечення (вхідний № 19418), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 09 серпня 2023 року, на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 серпня 2023 року о 15 годин.

Протокольною ухвалою суду від 21 серпня 2023 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до05 вересня 2023 року о 15 годин.

Представник позивача у судовому засіданні та у відповіді на відзив підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" (відповідачем, споживачем) укладено договори постачання природного газу від 29 вересня 2016 року № 2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, від 31 жовтня 2016 року № 2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, від 29 вересня 2016 року № 2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктами 2.1. договорів постачання природного газу № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2425/1617-РО визначено планові обсяги постачання природного газу у листопаді 2016 року: 22 442,000 тис.куб.м., 3 130,000 тис.куб.м. 2,000 тис.куб.м. відповідно; у грудні 2016 року: 25 385,000 тис.куб.м., 3 948,000 тис.куб.м., 2,000 тис.куб.м.

Згідно пунктів 2.6. договорів № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2425/1617-РО розподіл (транспортування) природного газу за цими договорами здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи).

На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 371 від 31 березня 2016 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) здійснило для відповідача у листопаді 2016 року транспортування 55910,000 тис.куб.м. природного газу, а у грудні 2016 року транспортування 65268,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами № 11-16-371 від 30 листопада 2016 року, № 12-16-371 від 31 грудня 2016 року.

Відповідно до умов договору на розподіл природного газу, до якого відповідач приєднався заявою № 094205D36EAT016 від 01 січня 2016 року, ПАТ "Харківміськгаз" здійснило для Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" у листопаді 2016 року розподіл 55910,000 тис.куб.м. природного газу, а у грудні 2016 року розподіл 65 268,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акти наданих послуг з розподілу природного газу № ХРГ00021822 від 30 листопада 2016 року, № XP00024416 від 31 грудня 2016 року.

Відповідачем та ПАТ "Нафтогаз України" 30 листопада 2016 року підписано акти приймання-передачі у листопаді 2016 року на загальний обсяг 27 029,000 тис.куб.м. природного газу, в тому числі 24075,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2424/1617-ТЕ-32, 2 953,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2578/1617-БО-32, 1,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2425/1617-РО.

Залишок обсягу 28881,000 тис. куб. м. природного газу був спожитий відповідачем у листопаді 2016 для виробництва електричної енергії (власних потреб), господарським судом м. Києва розглядалася його позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 910/23532/16 про визнання укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, зобов`язання надати підписану уповноваженою особою письмову форму вказаного договору.

Листами Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 28-8860/1.2-16 від 12 грудня 2016 року, № 26-8915/1.2-16 від 14 грудня 2016 року акти приймання-передачі природного газу за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" у листопаді 2016 року були повернуті відповідачу без підписання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 липня 2023 року прийнято відмову Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" від позову, визнано нечинним рішення господарського суду міста Києва від 15 листопада 2017 року про задоволення позовних вимог, закрито провадження у справі № 910/23532/16.

Відповідачем та ПАТ "Нафтогаз України" 31 грудня 2016 року підписано акти приймання-передачі у грудні 2016 року на загальний обсяг, в тому числі 26 872,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2424/1617-ТЕ-32, 3 887,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2578/1617-БО-32, 1,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2425/1617-РО.

Залишок обсягу 34 508,000 тис. куб. м. природного газу був спожитий Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" у грудні 2016 також для виробництва електричної енергії (власних потреб).

Листом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 26-227/1.8-17 від 12 січня 2017 року акти приймання-передачі природного газу за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" у грудні 2016 року були повернуті Приватному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ - 5" без підписання.

19 вересня 2019 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 14 560,000 тис.куб.м., відібраний з газотранспортної системи без номінацій у квітні 2017 року, а також стягнення 97 297 782,40 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 14 560,000 тис.куб.м.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15 вересня 2020 року у справі № Б-23/75-02 (922/3026/19) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судовими рішеннями у справі № Б-23/75-02 (922/3026/19) встановлено, що між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договори постачання природного газу від 29 вересня 2016 року № 2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, від 31 жовтня 2016 року № 2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, від 21 квітня 2017 року № 2671/1617-КП-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (з 01 квітня 2017 року), від 28 квітня 2017 року № 1011/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії (з 01 квітня 2017 року), від 29 вересня 2016 року № 2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктами 2.1. договорів № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО визначено планові обсяги постачання природного газу у квітні 2017 року в обсягах 12 458,000 тис.куб.м., 1 606,000 тис.куб.м., 455,000 тис.куб.м., 14 550,000 тис.куб.м., 1,000 тис.куб.м. відповідно.

Згідно пунктам 2.6. договорів № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО розподіл (транспортування) природного газу за цими договорами здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи).

На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 371 від 31 березня 2016 року позивач здійснив для Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" у квітні 2017 року транспортування 25802,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами № 04-17-371 від 30 квітня 2017 року.

Відповідно до умов договору на розподіл природного газу, до якого відповідач приєднався заявою № 094205D36EAT016 від 01 січня 2016 року, АТ "Харківміськгаз" здійснило для відповідача у квітні 2017 року розподіл 25802,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акт наданих послуг з розподілу природного газу № ХРГ00010276 від 30 квітня 2017 року.

Листом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 26-3889/12-18 від 18 серпня 2018 року Приватному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ - 5" було повернуто без підписання акти приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року за договором № 2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в обсязі 9987,000 тис.куб.м, за договором № 2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями в обсязі 972,000 тис.куб.м, за договором № 2671/1617-КП-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (які не є бюджетними установами/організаціями) в обсязі 286,000 тис.куб.м., за договором № 2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій в обсязі 1,000 тис.куб.м. та за договором № 1011/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії в обсязі 14 556,000 тис.куб.м.

Позивач є особою, яка до 31 грудня 2019 року виконувала функції оператора газотранспортної системи - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 19 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно частини 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 2016 року № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" на НАК "Нафтогаз України" та постачальників природного газу було покладено обов`язок до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії", та з дотриманням принципу недискримінації.

Постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", від 22 березня 2017 року № 187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (Положення № 758, № 187) передбачено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії за регульованою (пільговою) ціною.

Оскільки на практиці виникали ситуації, коли НАК "Нафтогаз України" не подавав номінацій оператору ГТС, а виробники теплової енергії продовжували споживати природний газ, позивачу довелося балансувати газотранспортну систему за рахунок власного природного газу. Враховуючи ці обставини, законодавець визначив умови та суб`єкта ринку природного газу, якому споживач повинен сплатити вартість спожитого природного газу за відсутності підтверджених номінацій.

З метою запровадження комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, в Україні ухвалено Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", а згодом Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Згідно статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (внесена Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу") підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість: відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів; послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.

Обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.

Різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена частиною другою цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно.

Аналіз наведених приписів статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" дав Верховному Суду підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01 грудня 2015 року - 31 грудня 2019 року; 4) строк оплати настав з 01 жовтня 2021 року (постанова Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 914/1940/22).

Водночас, на думку суду, необхідною умовою для застосування положень статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" є також правильне застосування цін реалізації природного газу категоріям споживачів, визначених положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Пунктом 16 Положення № 758, в редакції чинній в період відборів відповідача у листопаді 2016 року, визначено наступні регульовані ціни на природний газ для виробників теплової енергії (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) по категоріям споживання: з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню - в розмірі 4 942,00 грн. за тис. куб. м.; для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2 471,00 грн. за тис. куб. м.; для виробництва теплової енергії та/або надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів на рівні ціни на природний газ, що постачається НАК "Нафтогаз України" такій самій категорії споживачів за таких самих умов постачання за ціною, встановленою НАК "Нафтогаз України".

У листопаді 2016 року Положення № 758 не покладало на НАК "Нафтогаз України" спеціального обов`язку постачання природного газу для виробництва електричної енергії, безпосередньо не встановлювало ціни реалізації природного газу для такої категорії споживання, а також не передбачало застосування для цієї категорії цін, які встановлені постачальником із спеціальними обов`язками.

Однак, при розрахунку суми компенсації (оплати) позивач безпідставно використовує обсяги природного газу, відібрані та спожиті Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" для виробництва електричної енергії (власних потреб) та використовує для цього ціну 6819,00 грн. за тис. куб. м., яка безпосередньо не передбачена пунктом 16 Положення № 758 і згідно з довідкою НАК "Нафтогаз України" № 23/4-1305-21 від 22 листопада 2021 року встановлена самим постачальником на природний газ, який використовувався для надання послуг з опалення та постачання бюджетних та інших організацій.

При цьому, як встановлено судом, щодо обсягів 2953,000 тис.куб.м. природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями від 31 жовтня 2016 року № 2578/1617-БО-32 між Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" та НАК "Нафтогаз України" 30 листопада 2016 року було підписано акт приймання-передачі.

Регульовані ціни на природний газ для виробників теплової енергії у зазначеній редакції пункту 16 Положення № 758 діяли в період відборів Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" у грудні 2016 року до 23 грудня 2016 року.

Після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року № 937 з 23 грудня 2016 року було визначено наступні регульовані ціни на природний газ для виробників теплової енергії по категоріям споживання:

1) для надання послуг з опалення та постачання гарячої води установам, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів - в розмірі 4 942,00 грн. за тис. куб. м.;

2) для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню - в розмірі 4 942,00 грн. за тис. куб. м.;

3) для. виробництва теплової енергії для релігійних організацій - 2 471,00 грн. за тис. куб. м.

У грудні 2016 року Положення № 758 також не покладало на НАК "Нафтогаз України" спеціального обов`язку постачання природного газу для виробництва електричної енергії, безпосередньо не встановлювало ціни реалізації природного газу для такої категорії споживання, а також не передбачало застосування для цієї категорії цін, які встановлені постачальником із спеціальними обов`язками.

Починаючи з 23 грудня 2016 року пунктом 16 Положення № 758 взагалі не було передбачено застосування цін на природний газ, що постачається НАК "Нафтогаз України" такій самій категорії споживачів за таких самих умов постачання за ціною, встановленою НАК "Нафтогаз України".

Однак, при розрахунку суми компенсації (оплати) позивач безпідставно використовує обсяги природного газу, відібрані та спожиті відповідачем для виробництва електричної енергії (власних потреб) та використовує для цього ціну 7 148,00 грн., яка не передбачена пунктом 16 Положення № 758 і згідно з довідкою НАК "Нафтогаз України" № 23/4-1305-21 від 22 листопада 2021 року встановлена самим постачальником на природний газ для інших суб`єктів (крім бюджетних).

При цьому, як встановлено судом, обсяги природного газу для інших, ніж бюджетні організації були оформлені 31 грудня 2016 року відповідачем та ПАТ "Нафтогаз України" актами приймання-передачі 26 872,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2424/1617-ТЕ-32 (населення), 1,000 тис.куб.м. природного газу за договором № 2425/1617-РО (релігійні організації).

Суд критично ставиться до аргументів позивача про поширення дії частини 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" на відбори відповідачем природного газу у листопаді грудні 2016 року з огляду на віднесення частиною 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" до заборгованості, що підлягає врегулюванню, кредиторської заборгованості теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва електричної енергії.

Суд зазначає, що частина 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" визначає гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів і не стосується власне процедури врегулювання заборгованості, яка полягає у проведенні учасниками взаємних розрахунків, реструктуризації та списанні заборгованості.

Водночас, застосування частини 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" залежить від того, які ціни реалізації природного газу та яким категоріям споживачів були визначені в період відборів положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу".

В своїй заяві позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 206 001 803,00 грн. компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад грудень 2016 року та квітень 2017 року, а відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку суми основного боргу станом на 01 червня 2023 року за листопад та грудень 2016 року складають 236 327 446,80 грн та 295 995 820,80 грн.

Отже, суд розглядає заявлені у справі позовні вимоги як такі, що стосуються компенсації Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" позивачу частини вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад 2016 року.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно частини 2 статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги невідповідність заявлених позовних вимог в частині стягнення 206 001 803,00 грн. компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу приписам частини 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", пункту 16 Положення № 758, та відсутність у відповідача відповідного зобов`язання з компенсації (оплати), суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на похідний характер вимог про стягнення 4 903 407,30 грн. процентів річних, 26 736 351,52 грн інфляційних втрат, суд також відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "08" вересня 2023 р.

Суддя П.В. Хотенець