ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1599/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дуч Володимира Миколайовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2023 (суддя Ліпинський О.В., повний текст якого підписаний 26.05.2023) у справі №904/1599/23

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи - підприємця Дуч Володимира Миколайовича, м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за типовим договором в розмірі 141 778, 10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Дуч Володимира Миколайовича заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 141 778, 10 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням ФОП Дуч В.М. зобов`язань за типовим договором про надання послуг постачання теплової енергії від 01.11.2021.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2023 у справі №904/1599/23 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Дуч Володимира Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" заборгованість за спожиту теплову енергію за загальний період з 01.11.2021 по 31.03.2022 у розмірі 111 973,52 грн., пеню у розмірі 3 164,11 грн., три проценти річних в розмірі 2 597,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 952,93 грн., плату за абонентське обслуговування за період у розмірі 90,16 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду фізичною особою - підприємцем Дуч Володимиром Миколайовичем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на невідповідність застосування при його винесенні норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити частково: у розмірі 75 810, 46 грн., у решті позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі йдеться про те, що власником спірного нежитлового приміщення є фізична особа Дуч Володимир Миколайович, який не має статусу підприємця.

Апелянт зазначає, що типовий договір про надання послуг постачання теплової енергії №1043/жб/3 від 01.11.2021, який є публічним договором, не є укладеним за відсутності акцепту (прийняття) скаржником згоди на його укладення.

Позивачем не було зроблено жодних повідомлень споживачам про розміщення договору на сайті 01.10.2021, тому про його розміщення не було відомо, у тому числі й відповідачу, при цьому обов`язок з надання доказів такого повідомлення покладається саме на позивача.

За твердженням скаржника, суд дійшов хибних висновків щодо втрати чинності договором купівлі-продажу теплової енергії №1043 від 04.12.2013 з 01.11.2021, оскільки за приписами чинного законодавства України до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону України "Про комунальні послуги" та до вказаних договорів норми законодавства не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики №315.

Апелянт вказує на те, що розрахунок не був перевірений судом, як і не була перевірена кількість споживання відповідачем теплової енергії.

Скаржник наголошує, що судом зроблено невірний висновок стосовно заборони нарахування неустойки, інфляційних втрат та річних виключно для населення, при цьому апелянт є громадянином України, тобто і є населенням.

На думку скаржника, суд не у повному обсязі дослідив та з`ясував фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, неправильно застосовав норми матеріального права і зробив невідповідні висновки, встановленим обставинам справи.

АТ "Криворізька теплоцентраль" у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм права, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що у даному випадку позивач звернувся з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності, основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Також позивач зазначає, що ним, як виконавцем послуг, 01.10.2021 на своєму офіційному сайті розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії і даний факт скаржником не спростований. Послуга з постачання теплової енергії за договором була надана відповідачу належним чином і у повному обсязі, що не заперечується останнім, при цьому приєднання до його умов відбулося акцептом шляхом беззаперечного отримання послуг. Щодо розрахунків відповідача позивачем зазначено, що він є некоректним, одночасно позивачем був детально розписаний розрахунок боргу, при цьому факт здійснення контррозрахунку є фактичним визнанням відповідачем споживання теплової енергії.

За твердженням позивача, заборона нарахування неустойки, інфляційних втрат та річних стосується виключно населення, при цьому відповідач є фізичною особою-підприємцем, а приміщення, що йому належить не використовується ним для проживання, тому для нього застосовується тариф як для "інших споживачів".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Іванов О.Г. (доповідач), судді Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2023 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду даної апеляційної скарги після надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

23.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Розпорядженнями керівника апарату суду від 13.09.2023 у зв`язку зі звільненням Антоніка С.Г. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та відпусткою судді Березкіної О.В. члена колегії суддів призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, за результатами якого для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідача), суддів: Верхогляд Т.А., Паруснкіова Ю.Б. та ухвалою суду від 13.09.2023 справу прийнято до провадження вказаним складом суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 "Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" передані об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста.

04.12.2013 Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальною організацією) та Фізичною особою-підприємцем Дуч Володимиром Миколайовичем укладено договір купівлі продажу теплової енергії №1043, об`єктом якого згідно з додатком №3 до цього договору є нерухомість відповідача, у тому числі, розташована за адресою вул. Тухачевського, 79, приміщення 19, у м. Кривому Розі.

Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" 16.03.2017 перетворено у Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 108 Цивільного кодексу України Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є правонаступником Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль".

У зв`язку з проведенням державної реєстрації змінено тип товариства з Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" про що 14.05.2018 внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Таким чином, виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку № 79 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Е. Фукса (стара назва вул. Тухачевського) є позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

01.10.2021 на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" на офіційному сайті розміщені індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

На адресу позивача документів про рішення власників багатоквартирного будинку 79 по вул. Е. Фукси у місті Кривому Розі про обрання моделі договірних відносин не надходило.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається через те, що вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 3617088, Дуч Володимир Миколайович є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тухачевського (на теперішній час - вул. Е. Фукса), буд. 79, прим. 19 площею 205,5 кв.м. Дане нежитлове приміщення вбудоване в 1 поверх 4 поверхового житлового будинку.

Одночасно, 01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України Про житлово-комунальні послуги, зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 ст.13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги" договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.

Як зазначено вище, Дуч В.М. на праві власності належить нежитлове приміщення 19, житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Е. Фукса, буд. 79.

01.10.2021 на виконання вимог Закону, позивачем на офіційному сайті розміщені індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії.

У визначений нормативними актами строк співвласниками житлового будинку за вказаною адресою та безпосередньо відповідачем як власником нежитлового приміщення у цьому будинку, не прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин з надавачем послуг з постачання теплової енергії - позивачем у даній справі.

Отже, викладене свідчить про укладення з 01.11.2021 між АТ "Криворізька теплоцентраль" та ФОП Дуч В.М. типового індивідуального договору, через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання (01.10.2021).

Згідно з п.4 вказаного договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.

Відповідно до п.5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Відповідно до п. 30 вказаного договору плата за послуги постачання теплової енергії складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розрахунку, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Пунктом 32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (частина 3 пункту 41 договору).

Згідно з пунктом 47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору).

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору).

Факт поставки теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок № 79 по вулиці Е. Фукса у місті Кривий Ріг, згідно з рішеннями Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, а саме: акт № б/н від 26.10.2021 про подачу теплоносія на будівлю; акт № 340 від 01.04.2022 про припинення подачі теплоносія на будівлю.

У будинку 79 по вул. Е. Фукса в м. Кривому Розі встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом технічного огляду приладів обліку теплової енергії від 09.08.2021 (а.с. 23).

Прилад-розподілювач теплової енергії у вказаному будинку не встановлено, розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно загальній площі приміщення, оскільки боржником не було надано інформацію щодо опалювальної площі приміщення.

Згідно з показаннями приладу комерційного обліку у період з 01.11.2021 по 31.03.2022 відповідачем було спожито теплову енергію у розмірі 21,63 Гкал.

Відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) фізичній особі - підприємцю Дуч Володимиру Миколайовичу, в належне йому нежитлове приміщення, було поставлено теплову енергію:

- № 8781 від 30.11.2021 у листопаді 2021 року на суму 28 572,76 грн.,

- № 10450 від 31.12.2021 у грудні 2021 року на суму 26 654,83 грн.,

- № 1116 від 31.01.2022 у січні 2022 року на суму 52 039,99 грн.,

- № 4545 від 28.02.2022 у лютому 2022 року на суму 28 429,63 грн.,

- № 8765 від 02.03.2022 відповідачеві здійснено перерахунок за січень та лютий 2022 року на суму 45 444,62 грн.,

- № 10886 від 31.03.2022 у березні 2022 року на суму 27 873,56 грн.,

- № 3441 від 30.04.2022 відповідачеві здійснено перерахунок за лютий та березень 2022 року на суму 6 117,03 грн.

Відповідно до актів надання послуг з абонентського обслуговування, а саме:

- № 13869 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на суму 7,28 грн.,

- № 15741 від 31.05.2022 за травень 2022 року на суму 7,28 грн.,

- № 17376 від 30.06.2022 за червень 2022 року на суму 8,00 грн.,

- № 19069 від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 8,00 грн.,

- № 20682 від 31.08.2022 за серпень 2022 року на суму 8,00 грн.,

- № 22318 від 30.09.2022 за вересень 2022 року на суму 8,00 грн.,

- № 23657 від 31.10.2022 за жовтень 2022 року на суму 8,00 грн.

Отже, відповідно до зазначених актів відповідачем спожито теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року разом з нарахуваннями за абонентське обслуговування на загальну суму 112 009,12 грн., що і склало загальну суму заборгованості.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг, позивачем нараховані пеня у розмірі 3 164,11 грн., три проценти річних у розмірі 2 597,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 952,93 грн.

Несплата відповідачем вказаних вище сум слугувала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами 01.11.2021 укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який зі свого боку був виконаний позивачем, відповідач зобов`язання з оплати наданих за цим договором послуг не виконав.

Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на незаконне нарахування йому пені та інфляційних втрат у період воєнного часу, оскільки заборона нарахування до стягнення неустойки та інфляційних втрат стосується виключно населення, при цьому відповідач є фізичною особою-підприємцем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами ст. 275 ГК України відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" зазначено, що серед основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать послуги з постачання теплової енергії.

Частинами 1 та 2 ст.12 даного Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

На підставі ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 714 цього Кодексу визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198.

Пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а пунктом 40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 цих Правил).

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Так, інформація щодо встановленого тарифу на теплову енергію є публічною та розміщена на офіційному сайті Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль".

Порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалень місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільчого обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, визначення вимог до приладів-розподілювачів теплової енергії, поплавкових коефіцієнтів для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічується два та більше споживачів, здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з урахуванням укладення між сторонами типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, було здійснено розрахунок спожитої теплової енергії підприємцю за адресою м. Кривий Ріг, вул.Е.Фукса,79, прим.19 за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 та нараховано плату за абонентське обслуговування у вказаних вище сумах.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: встановлення факту укладення між сторонами індивідуального договору, невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих за цим договором послуг та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку нарахованих позивачем сум боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та плати за абонентське обслуговування, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, у межах заявлених позивачем сум.

Стосовно посилань скаржника на те, що власником спірного нежитлового приміщення є фізична особа ОСОБА_1 , який не має статусу підприємця, слід зазначити, що договір купівлі-продажу теплової енергії № 1043 від 04.12.2013, на який, зокрема, посилається і скаржник, був укладений з Дуч В.М. саме як з фізичною особою-підприємцем.

Відповідачем не доведено, що спірне приміщення використовується ним для проживання, докази на підтвердження переведення цього нежитлового приміщення до об`єктів житлового фонду в матеріалах справи також відсутні та скаржником не надані.

У цьому зв`язку помилковим є і посилання апелянта на Постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" як на підставу для звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних втрат та річних під час воєнного стану, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм права.

У даному випадку, скаржник відноситься не до категорії споживачів "населення", а до категорії "інші споживачі".

При цьому у розумінні чинного законодавства України до категорії споживачів "населення" відносяться споживачі, що проживають в будинках житлового фонду незалежно від відомчого підпорядкування, в кооперативних будинках, у гуртожитках підприємств, організацій, установ та учбових закладів, а також у будинках, квартирах, що належать громадянам на правах приватної власності. У даному випадку, обставини щодо проживання скаржника у спірному нежитловому приміщенні останнім не доведені.

Також, у скарзі апелянт вважає хибними висновки суду щодо втрати чинності договором купівлі-продажу теплової енергії №1043 від 04.12.2013 з 01.11.2021, посилаючись на те, що продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону України "Про комунальні послуги" та до вказаних договорів норми законодавства не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики №315.

З цих підстав колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про житлово-комунальні послуги в редакції ЗУ № 1060-ІХ, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що судом зроблено обґрунтований висновок про укладення між сторонами з 01.11.2021 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який набрав чинності, договір купівлі-продажу теплової енергії № 1043 від 04.12.2013 втратив свою чинність з 01.11.2021.

Доводи скаржника про те, що розрахунки позивача не були перевірені судом не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним господарським судом та мають характер припущень.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч.ч.3, 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У розумінні вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам сторін, які не заявлялися у місцевому господарському суді та доказам, які не були подані до суду першої інстанції і не розглядалися цим судом.

При цьому рішення господарського суду може бути переглянуто в апеляційному порядку виключно станом на момент його прийняття.

Стосовно справи №904/1599/23, то апелянт у скарзі надає конррозрахунок боргу.

Між тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач взагалі заперечував проти наявності у нього боргу за спірний період та не надавав будь-яких контррозрахунків.

Отже, контррозрахунки і відповідні доводи не були предметом розгляду у суді першої інстанції, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.

Доводи скаржника про те, що типовий договір про надання послуг постачання теплової енергії №1043/жб/3 від 01.11.2021 не є укладеним у зв`язку з відсутністю акцепту (прийняття) скаржником та згоди на його укладення, є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Крім того, відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії від 21.08.2019 № 830 фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що позивач як теплопостачальна організація надала послуги з постачання теплової енергії, зокрема, для будинку № 79 по вулиці Е. Фукса, місто Кривий Ріг, що не заперечується скаржником.

Належне відповідачу на праві власності нежитлове приміщення 19, являється вбудованим приміщенням першого поверху чотирьох поверхового житлового будинку і є його невід`ємною частиною, в тому числі системи (мережі) централізованого опалення житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Е. Фукса, буд. 79.

Доказів на підтвердження відключення зазначеного приміщення від мереж централізованого опалення житлового будинку за вказаною адресою відповідачем не надано. Докази, які б свідчили про звернення відповідача до позивача відповідно до ст. 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги з претензіями щодо кількості та/або якості наданих послуг в матеріалах справи також відсутні.

Викладені обставини свідчать про те, що АТ Криворізька Теплоцентраль виконано зобов`язання з постачання теплової енергії за договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у спірний період без будь - яких зауважень. Прийняття та споживання відповідачем наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії у спірний період і є свідченням приєднання відповідача до умов індивідуального договору (акцептування договору) та згоди на його укладення.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з листа відповідача від 25.01.2022 №25/01-2022 (а.с.75,76) вбачається, що як мінімум з січня 2022 року він був обізнаний про існування типового індивідуального договору та необхідність приєднання до його умов, крім того, ним не заперечується отримання від позивача рахунків-фактур та актів передачі-приймання теплової енергії за спірний період ( лист від 20.12.2021, а.с.72,73), тому посилання підприємця на неповідомлення його про необхідність укладення такого договору та необізнаність про його існування не мають під собою підґрунтя.

Одночасно слід враховувати, що відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з усією необхідною інформацією щодо якості наданої за спірним договором послуги, її обліку, розміру тарифу, ціни та порядку оплати тощо, на офіційному веб-сайті АТ "Криворізька теплоцентраль".

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

За загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, у задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника цієї скарги та відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 141 778, 10 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дуч Володимира Миколайовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2023 у справі №904/1599/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2023 у справі №904/1599/23 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.09.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд