ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

07.09.2023м. ДніпроСправа № 904/4835/23

За заявою: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про забезпечення позову

у справі

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросільгосппродукт", м. Дніпро

третя особа-1: ОСОБА_1 , м. Дніпро

третя особа-2: ОСОБА_1 , смт Слобожанське, Дніпропетровська область

третя особа-3: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності

Суддя Мельниченко І.Ф.

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросільгосппродукт", в якому просить:

- усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросільгосппродукт" () знести самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: А-1 - станція технічного обслуговування, загальною площею 284 кв.м., літ. А-1, огорожа № 1, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами літ. Б1, загальною площею 339,8 кв.м.; літ. В1 - побутова будівля, загальною площею 14,6 кв.м., зі сходами літ. В2; літ. Д1 - склад, загальною площею 34,8 кв.м.; літ. Е1 - навіс; літ. Ж1 - склад, загальною площею 157,7 кв.м.; поз. № 3, 4 - споруди, поз. І - мощення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), та навіс літ. Г, огорожі № 5, 6, загальною площею 244,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: А-1 - станція технічного обслуговування, загальною площею 284 кв.м., літ. А-1, огорожа № 1, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), що знаходиться по АДРЕСА_1 , та громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами літ. Б1, загальною площею 339,8 кв.м.; літ. В1 - побутова будівля, загальною площею 14,6 кв.м., зі сходами літ. В2; літ. Д1 - склад, загальною площею 34,8 кв.м.; літ. Е1 - навіс; літ. Ж1 - склад, загальною площею 157,7 кв.м.; поз. № 3, 4 - споруди, поз. І - мощення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), та навіс літ. Г, огорожі № 5, 6, загальною площею 244,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020) із закриттям розділу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про те, що земельна ділянка на якій розташоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, в силу статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та підлягає звільненню від самовільно збудованого нерухомого майна за рахунок власника майна, Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросільгосппродукт", оскільки останнє є власником відповідної самочинної забудови.

Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради полягає у тому, що право власності на зазначений вище об`єкт нерухомості був побудований на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника - Дніпровської міської ради, такий об`єкт нерухомості вважається самочинно побудованим, чим саме і порушує законне право Дніпровської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також порушує майнові інтереси територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади.

Так, позивач вказує на те, що права Дніпровської міської ради, яка є власником майна - земельної ділянки на якій самовільно побудоване спірне нерухоме майно, підлягають захисту шляхом задоволення даного позову з використанням правового механізму, встановленого статтями 376 та 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову шляхом заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії, передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: А-1 - станція технічного обслуговування, загальною площею 284 кв.м., літ. А-1, огорожа № 1, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), що знаходиться по АДРЕСА_1 , та громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами літ. Б1, загальною площею 339,8 кв.м.; літ. В1 - побутова будівля, загальною площею 14,6 кв.м., зі сходами літ. В2; літ. Д1 - склад, загальною площею 34,8 кв.м.; літ. Е1 - навіс; літ. Ж1 - склад, загальною площею 157,7 кв.м.; поз. № 3, 4 - споруди, поз. І - мощення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), та навіс літ. Г, огорожі № 5, 6, загальною площею 244,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020).

Вказана заява мотивована тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2014 у справі № 202/1685/14 визнано право власності за ОСОБА_1 на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, про що державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Базою Дмитром Анатолійовичем внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності - 4917700).

У подальшому, власником вказаного нерухомого майна, яке було поділено на три окремі об`єкти з власними реєстраційними номерами, став ОСОБА_1 згідно з договорами дарування від 22.06.2022, посвідченими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександром Олексійовичем.

27.12.2022 відповідно до актів прийому-передачі нерухомого майна, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою Кристиною Олександрівною, ОСОБА_1 передав в якості внеску до статутного капіталу у власність ТОВ "Дніпросільгосппродукт", а останнє прийняло у власність спірне нерухоме майно.

При цьому, позивач вказує на те, що 15.02.2023 постановою Дніпровського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради у справі № 202/1685/14 та скасовано у повному обсязі заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2014 у вказаній справі, яким визнано право власності за ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, на думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про те, що учасниками справи здійснюються правочини щодо набуття та відчуження нерухомого майна з порушенням норм чинного законодавства. Так, вказані дії щодо неодноразового відчуження спірного нерухомого майна може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. До того ж, як зазначає позивач, наступне відчуження самочинно побудованих будівель може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. У той же час, заборона вчиняти дії відносно нерухомого майна на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження у відповідача до набрання законної сили судовим рішенням.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, господарський суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що кожному, гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі "Горнсбі проти Греції" виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 пункт 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" п Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі №913/257/18).

Отже, в першу чергу, суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Після системного аналізу вказаних обставин та доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку наявності обґрунтованої загрози істотного ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

В той же час, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

У статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Проаналізувавши доводи заявника, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вжиття заявлених позивачем у даній справі заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню рішення по даній справі у разі задоволення позовних вимог. Тоді як невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходу із заявленою позивачем вимогою. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Частинами 1 та 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У спорах з позовними вимогами немайнового характеру необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

При цьому в таких немайнових спорах суд досліджує, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Так, у разі невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову у цій справі цілком можливе чергове відчуження ТОВ "Дніпросільгосппродукт" спірного об`єкта нерухомості й створення ситуації появи нових власників спірного об`єкта нерухомості, відповідно й необхідність звернення з новими позовами до суду.

З огляду на викладене вище, господарський суд дійшов висновку, що спосіб забезпечення позову, який просить позивач, відповідає заходам забезпечення позову, встановленим у статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, предмету позову, принципам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не порушують права та законні інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З метою вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника, недопущення вчинення незаконних дій з майном, яке є предметом позову, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму поновлення порушених прав та інтересів, суд вважає за можливе задовольнити заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову повністю.

Керуючись статтями 42, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

З метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії, передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: А-1 - станція технічного обслуговування, загальною площею 284 кв.м., літ. А-1, огорожа № 1, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), що знаходиться по вул. Янтарна, 69 у м. Дніпрі, та громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами літ. Б1, загальною площею 339,8 кв.м.; літ. В1 - побутова будівля, загальною площею 14,6 кв.м., зі сходами літ. В2; літ. Д1 - склад, загальною площею 34,8 кв.м.; літ. Е1 - навіс; літ. Ж1 - склад, загальною площею 157,7 кв.м.; поз. № 3, 4 - споруди, поз. І - мощення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), та навіс літ. Г, огорожі № 5, 6, загальною площею 244,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020).

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпросільгосппродукт" (49000, м. Дніпро, вул. Янтарна, 69, ).

Ухвала набирає законної сили 07.09.2023.

Ухвала дійсна до пред`явлення до 08.09.2026.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.Ф. Мельниченко