РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2023Справа № 910/9930/21
За заявою ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І.

до 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофарфор 2000" (01103, м. Київ, б-р Дружби Народів, 28, літ. В, офіс 402, ідентифікаційний номер 41638576)

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника

у справі №910/9930/21

За заявою Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний номер 39849797)

до Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 47, оф. 18, ідентифікаційний номер 34729004)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

від АТ "РВС Банк" - Лесь Ю.І.,

заявник - ОСОБА_2 ,

від відповідача-1,-2 - Захарко І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9930/21 за заявою Акціонерного товариства "РВС Банк" про банкрутство Приватного підприємства "Електрофарфор 2000".

До Господарського суду міста Києва надійшла заява ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП "Електрофарфор 2000" - ОСОБА_1 та ТОВ "Електрофарфор 2000".

Зокрема, заявник просить суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" у розмірі 1 568 547,04 грн. у зв`язку з доведенням підприємства до банкрутства на ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрофарфор 2000".

Наразі, як вбачається з поданої ліквідатором заяви засновником та колишнім керівником підприємства визначено Теваля Яна Геннадійовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), тобто фізичну особу, що не є підприємцем.

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 вирішено звернутися до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Зобов`язано Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради протягом п`яти днів з моменту отримання запиту суду надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідь від Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради до суду не надійшла.

Відтак, суд 19.01.2023 здійснив запит до Державної міграційної служби України з метою встановлення зареєстрованого місця проживання особи.

15.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Державної міграційної служби України з відомостями, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновків Верховного Суду, зроблених у постанові №911/3554/17 (911/401/21) від 20.10.2022 визначено, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника розглядається за правилами ГПК України у межах справи про банкрутство в порядку, визначеному ст. 7 КУзПБ.

У відповідності до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, виходячи з викладеного, суд прийшов до обгрунтованого висновку про розгляд заяви ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на керівника ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрофарфор 2000" за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.02.2023 прийнято заяву ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП "Електрофарфор 2000" - ОСОБА_1 та ТОВ "Електрофарфор 2000" до розгляду в межах справи №910/9930/21. Підготовче засідання призначено на 05.04.2023.

16.03.2023 до суду надійшли відзиви відповідачів на заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

24.03.2023 до Господарського суду м. Києва від ліквідатора надійшла відповідь на подані відзиви.

03.04.2023 до суду від ініціюючого кредитора у справі про банкрутство надійшла відповідь на подані відзиви на заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Електрофарфор 2000".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2023 закрито підготовче провадження з розгляду заяви ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП "Електрофарфор 2000" - ОСОБА_1 та ТОВ "Електрофарфор 2000" у справі № 910/9930/21. Призначено заяву ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП "Електрофарфор 2000" - ОСОБА_1 та ТОВ "Електрофарфор 2000" у справі № 910/9930/21 до розгляду по суті на 17.05.2023.

27.04.2023 до суду надійшли письмові пояснення Акціонерного товариства "РВС Банк" щодо заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

У судовому засіданні 17.05.2023 судом оголошено перерву до 07.06.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.06.2023 призначено розгляд заяви ліквідатора Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП "Електрофарфор 2000" - ОСОБА_1 та ТОВ "Електрофарфор 2000" у справі № 910/9930/21 по суті у судовому засіданні на 02.08.2023.

У судове засідання, призначене на 02.08.2023, з`явилися повноважні представники сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява ліквідатора, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Києва від 06.10.2021 по справі №910/9930/21 ПП «Електрофарфор 2000» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 47, оф. 18, код 34729004) визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №1732 від 11.11.2015).

У ході виконання повноважень розпорядника майна, а згодом і ліквідатора банкрута, арбітражним керуючим Демчаном О.І. виявлено наступні обставини, які, на думку ліквідатора, є підставою для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства колишнього власника та керівника ПП «Електрофарфор 2000» - ОСОБА_1 та ТОВ «Електрофарфор 2000».

У справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000» судом визнано заборгованість банкрута перед АТ «РВС Банк» у загальному розмірі - 1 568 547,04 грн., що підтверджується ухвалою господарського суду м. Києва від 08.09.2021.

Вказана заборгованість виникла та залишається повністю непогашеною у зв`язку із відсутністю активів у банкрута через протиправні дії/бездіяльність колишнього єдиного власника та керівника ПП «Електрофарфор 2000» ОСОБА_1 , що призвело до його стійкої неплатоспроможності та неможливості здійснювати господарську діяльність.

Між АТ «РВС Банк» та ПП «Електрофарфор 2000» були укладені наступні договори про надання гарантії:

№ Д-4005-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 413 431,00 грн.;

№ Д-4004-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 157 080,00 грн;

№ Д-4002-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 200 640,00 грн;

№ Д-4003-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 64 940,00 грн.

У зв`язку з невиконанням ПП «Електрофарфор 2000» зобов`язань за вищезазначеними договорами у останнього перед АТ «РВС Банк» виникло зобов`язання в загальному розмірі 1 417 893,01 грн. (з урахуванням неустойки, штрафів та пені), що підтверджується ухвалою господарського суду м. Києва від 14.07.2021 у справі № 910/9930/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000» та визнання грошових вимог АТ «РВС БАНК».

Факт даної заборгованості встановлений рішеннями господарського суду м. Києва, а саме:

- рішенням господарського суду м. Києва від 05.08.2020 у справі №910/8019/19, що набрало законної сили 02.09.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № 4005-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 691 151,28 грн. Дата порушення договірних зобов`язань з яких виникла вказана вище заборгованість - 01.12.2017.

- рішенням господарського суду м. Києва від 06.10.2020 у справі №910/6648/20, що набрало законної сили 27.10.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № 4004-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 212 835,18 грн. Дата порушення договірних зобов`язань з яких виникла вказана вище заборгованість - 01.12.2017.

- рішенням господарського суду м. Києва від 29.10.2020 у справі №910/12775/20, що набрало законної сили 19.11.2020,за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № Д-4002-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 203 649,60 грн. Дата порушення договірних зобов`язань з яких виникла вказана вище заборгованість - 01.12.2017.

- рішенням господарського суду м. Києва від 12.11.2020 у справі №910/8819/20, що набрало законної сили 03.12.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № Д-4003-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 64 495,61 грн. Дата порушення договірних зобов`язань з яких виникла вказана вище заборгованість - 01.12.2017.

Аналізуючи вищевказані рішення, встановлено, що 28.01.2018 ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до АТ «РВС Банк» з вимогами про сплату коштів за вищевказаними договорами гарантії у зв`язку з неналежним виконанням ПП "Електрофарфор 2000" умов договорів поставок. Тобто, починаючи з 28.01.2018 керівнику та власнику банкрута ОСОБА_1 вже було відомо, що внаслідок невиконання банкрутом власних зобов`язань, АТ «РВС Банк» буде змушене сплатити на користь ДП «НЕК «Укренерго» грошові кошти за гарантійними випадками згідно укладених договорів на загальну суму 834 091,00 грн.

Укладені договори гарантії викладені у однотипній формі, тобто мають одинакові норми.

Вищевказане однозначно свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний, що починаючи з 01.12.2017 у ПП «Електрофарфор 2000» виникнуть грошові зобов`язання перед АТ «РВС Банк» по сплаті коштів за гарантійними випадками у порядку регресу.

Розуміючи вищезазначене, керівником останнього вчинялися дії спрямовані на уникнення відшкодування гарантійних виплат перед АТ «РВС Банк», а саме: виведення грошових коштів з рахунків банкрута, виведення активів банкрута, переведення господарської діяльності банкрута на підконтрольне підприємство - ТОВ «Електрофарфор 2000» код 41638576.

В подальшому, після введення підприємства в скрутний майновий стан та фактичного припинення господарської діяльності, керівництво та власника ПП «Електрофарфор 2000» 03.06.2020 було змінено на фактично номінального власника та керівника ПП «Електрофарфор 2000» ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, на думку позивача, керівником ПП «Електрофарфор 2000» ОСОБА_1 не вчинено жодних дій щодо сплати заборгованості, що стало підставою для звернення АТ «РВС Банк» до суду із позовами про стягнення з ПП «Електрофарфор 2000» відшкодування витрат за банківськими гарантіями, а в подальшому, стало підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000».

Ліквідатором встановлено, що у банкрута були відкриті рахунки в АТ «Полтава Банк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Приватбанк» та АТ «ПУМБ». Ліквідатором отримано виписки з рахунків ПП «Електрофарфор 2000» з 01.01.2018 по 01.06.2020.

За результатами аналізу зазначених виписок арбітражним керуючим встановлено наступні обставини:

Між ПП «Електрофарфор 2000» та ТОВ «Електрофарфор 2000» укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №ПП-171019-01 від 17.10.2019.

На виконання умов вказаного договору, ПП «Електрофарфор 2000» сплатило на рахунок ТОВ «Електрофарфор 2000» 800 000,00 грн., що підтверджується платіжним документом №1102 від 17.10.2018 (згідно виписки АТ «Полтава Банк»).

ТОВ «Електрофарфор 2000» повернуло фінансову допомогу в сумі 190 000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними документами:

№1291 від 27.11.2019, сума 30 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ);

№1407 від 13.01.2020, сума 20 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.);

№1374 від 26.12.2019, сума 30 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ);

№1430 від 20.01.2020, сума 20 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.);

№1447 від 31.01.2020, сума 40 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 6666,67 грн.);

№1519 від 25.02.2020, сума 50 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомогизг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ).

Отримані ліквідатором виписки не містять інформації, щодо повного повернення ТОВ «Електрофарфор 2000» залишку фінансової допомоги у сумі 610 000,00 грн. за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №ПП-171019-01 від 17.10.2019.

Між ПП «Електрофарфор 2000» та ТОВ «Електрофарфор 2000» укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №ПП-221019-01 від 22.10.19.

На виконання умов вказаного договору, ПП «Електрофарфор 2000» сплатило на рахунок ТОВ «Електрофарфор 2000» 2 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним документом №1113 від 22.10.2019 (згідно виписки АТ «Полтава Банк»).

Отримані ліквідатором виписки не містять інформації, щодо повернення ТОВ «Електрофарфор 2000» фінансової допомоги у сумі 2 000 000,00 грн. за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №ПП-221019-01 від 22.10.2019.

Аналізуючи інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень та документів отриманих в процесі ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута не встановлено обставин, які б свідчили, що колишнім керівником ОСОБА_1 вчинялися дії щодо повернення дебіторської заборгованості від ТОВ «Електрофарфор 2000» за укладеними договорами поворотної фінансової допомоги. Тобто, керівництвом банкрута не вжито жодних заходів щодо стягнення наявної дебіторської заборгованості, що свідчить про наявність економічних ознак дій з доведення до банкрутства у діях керівництва.

Як зазначає ліквідатор, ОСОБА_1 був обізнаний, що починаючи з 01.12.2017 у ПП «Електрофарфор 2000» виникнуть грошові зобов`язання перед АТ «РВС Банк» по сплаті коштів за гарантійними випадками у порядку регресу

Здійснити погашення вказаної заборгованості за гарантійними виплатами банку не позбавляли ПП «Електрофарфор 2000» можливості вести господарську діяльність, оскільки, як вже раніше було вказано, банкрут мав достатній фінансовий стан, який дозволяв надавати фінансову допомогу іншим підприємствам на суми, які значно перевищували заборгованість перед АТ «РВС Банк».

Разом з тим, 17.10.2018 та 22.10.2019, маючи непогашені фінансові зобов`язання перед банком ПП «Електрофарфор 2000» в особі керівника ОСОБА_1 перераховує грошові кошти в загальній сумі 2 800 000,00 грн. на рахунок пов`язаної юридичної особи ТОВ «Електрофарфор 2000» в якості поворотної фінансової допомоги за договорами №ПП-171019-01 від 17.10.2019 та №ПП-221019-01 від 22.10.2019.

Тобто, маючи можливість погасити заборгованість перед АТ «РВС Банк» та уникнути в майбутньому нарахування штрафних санкцій банком та відкриття провадження про банкрутство, керівник ПП «Електрофарфор 2000» ОСОБА_1 перерахував грошові кошти на рахунок підприємства, яке є пов`язаною особою з метою ухилення від відшкодування збитків АТ «РВС Банк» та виведення грошових коштів на підконтрольне підприємство.

Також, згідно аналізу банківських виписок отриманих від АТ «Укрексімбанк», АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Полтава Банк» за період від 01.01.2018 по дату відкриття ліквідаційної процедури, ліквідатором банкрута встановлено, що ПП «Електрофарфор 2000» здійснювались оплати на рахунки фізичних осіб-підприємців за послуги вартість яких є надвисокою в порівнянні з ринковими цінами з огляду на короткий термін між здійсненими платежами:

- 588 927,00 грн. за обслуговування комп`ютерної мережі, ФОП Царенко С.В. ІПН НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ):

- 878 375,02 грн. за надання юридичних послуг, ФОП Недбайлюк О.В. ІПН НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 );

- 108 000,00 грн. за надання юридичних та консультаційних послуг, ФОП Нараєвська Н.П. ІПН НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 );

- 840 774,41 грн. за надання консультаційних послуг, ФОП Поліщук І.Ю. ІПН НОМЕР_5 ( АДРЕСА_6 );

- 380 000,00 грн. за надання правової допомоги, ФОП Сирко Д.О. ІПН НОМЕР_6 ( АДРЕСА_7 ).

Всього на загальну суму 2 796 076, 43 грн за період з 01.01.2018 по 01.05.2018, тобто, фактично за чотири місяці діяльності боржника.

Згідно аналізу розрахункових документів та банківських виписок, вбачається, що переважна частина вищевказаних платежів було здійснено в період з 01.01.2018 по 01.05.2018.

Заперечуючи проти доводів позивача, викладених у заяві про покладення субсидіарної відповідальності, ОСОБА_1 зазначено наступне.

У справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000» встановлено, що рішеннями Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі № 910/8019/19, від 06.10.2020 у справі № 910/6648/20, від 29.10.2020 у справі № 910/12775/20 та від 12.11.2020 у справі № 910/8819/20 було стягнуто з банкрута на користь АТ «РВС Банк» грошові кошти за зобов`язаннями, що виникли на підставі договорів банківської гарантії.

Як вбачаться із змісту зазначених судових рішень, АТ «РВС Банк» надсилав на адресу ПП «Електрофарфор 2000» регресні вимоги, а саме: вимога № 501/1/19-БТ від 03.05.2019; вимога № 194/20БТ від 14.02.2020; вимога № 697/20-БТ від 29.05.2020 та вимога № 891/20-БТ від 06.07.2020.

Таким чином, регресні вимоги від АТ «РВС Банк» до ПП «Електрофарфор 2000» почали надходити протягом середини 2019 року - 2020 року.

При цьому, відповідачем-1 вказано, що стосовно вищевказаних грошових зобов`язань деякий час тривали судові спори, по яким боржником подавалися відзиви, не погоджуючись із вимогами АТ «РВС Банк» до нього. Лише у другій половині 2020 року (із серпня по листопад) були прийняті та набрали законної сили рішення у зазначених судових справах.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначено, що ПП «Електрофарфор 2000» дізналося про наявні в нього безспірні грошові зобов`язання перед АТ «РВС Банк» лише в 2020 році, а не наприкінці 2017, як стверджує позивач.

Тому, на думку відповідача-1, його дії на посаді директора ПП «Електрофарфор 2000» у період з 2017 року по 2020 роки не могли бути направлені на виведення активів та грошових коштів боржника з метою ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань перед АТ «РВС Банк».

Щодо правовідносин між ПП «Електрофарфор 2000» та ТОВ «Електрофарфор 2000» відповідачем-1 зазначено, що останнє мало заборгованість перед банкрутом у розмірі 2 877 247,40 грн. (за двома договорами фінансової допомоги та договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018).

Однак, ТОВ «Електрофарфор 2000» також мало право грошової вимоги до банкрута на підставі договору відступлення права грошової вимоги від 17.01.2020 № ТПІ1/17-1-2020, укладеного між ТОВ «Електрофарфор 2000», ТОВ «Торгпромінвест» та ПП «Електрофарфор 2000», зі змісту якого вбачається, що ТОВ «Торгпромінвест» відступило на користь ТОВ «Електрофарфор 2000» своє право грошової вимоги до ПП «Електрофарфор 2000» за договором поставки від 18.08.2017 № ТПІ1/17 на суму 2 977 366,95 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що у банкрута існували зустрічні грошові зобов`язання перед ТОВ «Електрофарфор 2000» у розмірі 2 977 366,95 грн.

У подальшому, між ТОВ «Електрофарфор 2000» та банкрутом 18.01.2020 укладено договір (спільну заяву) № 180120/01 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого:

- ТОВ «Електрофарфор 2000» погашає всю наявну заборгованість перед ПП «Електрофарфор 2000» на суму 2 877 274,70 грн. за договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018, за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 22.10.2019 № ПП-221019-01 та договором поворотної фінансової допомоги від 17.10.2019 № ПП-171019-01;

- ПП «Електрофарфор 2000» погашає частину заборгованості перед ТОВ «Електрофарфор 2000» на суму 2 877 274,70 грн. за договором відступлення права вимоги від 17.01.2020 № ТПІ1/17-1-2020;

- у ПП «Електрофарфор 2000» залишилась частина заборгованості перед ТОВ «Електрофарфор 2000» у сумі 100 092,25 грн.

З огляду на викладене, на думку відповідача-1, договором (спільною заявою) № 180120/01 від 18.01.2020 про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується факт того, що ТОВ «Електрофарфор 2000» погасив свою заборгованість перед ПП «Електрофарфор 2000» у повному обсязі, а ОСОБА_1 здійснював усі залежні від нього дії з метою стягнення дебіторської заборгованості з ТОВ «Електрофарфор 2000» та погашення кредиторських зобов`язань ПП «Електрофарфор 2000».

Як зазначає ОСОБА_1 , укладення ним від імені банкрута договорів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 22.10.2019 № ПП-221019-01 та від 17.10.2019 № ПП-171019-01 з ТОВ «Електрофарфор 2000» не є причиною банкрутства боржника, оскільки ТОВ «Електрофарфор 2000» виконало свої зобов`язання перед банкрутом.

Щодо доводів позивача стосовно здійснення ПП «Електрофарфор 2000» оплат на рахунки фізичних осіб-підприємців за послуги, вартість яких є надвисокою в порівнянні з ринковими цінами з огляду на короткий термін між здійсненими платежами, відповідачем-1 зазначено, що позивач не надає доказів, що вказують на реальні ринкові ціни на ті чи інші послуги, а тому його твердження стосовно завищеної вартості даних послуг є необґрунтованими.

Відповідачем-2 у поданому відзиві також зазначено про відсутність у ТОВ «Електрофарфор 2000» непогашених грошових зобов`язань перед банкрутом, натомість, товариством не заявлено грошові вимоги до боржника у справі № 910/9930/21 про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000» на суму 100 092,25 грн., що, на думку відповідача-2, підтверджує небажання ТОВ «Електрофарфор 2000» створювати додаткове фінансове навантаження на боржника та вказує на небажання товариства доводити ПП «Електрофарфор 2000» до банкрутства.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» у поданому відзиві стверджує, що між відповідачем-2 та банкрутом не укладалося невигідних для ПП «Електрофарфор 2000» договорів та інших правочинів, які призвели до банкрутства боржника.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тому створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів забезпечує недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци другий, третій частини другої статті 61 КУзПБ).

Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Метою субсидіарної відповідальності як інституту є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів; суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ; суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Тлумачення положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів її інтерпретації свідчить, що у ній закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

До третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства частини другої статті 61 КУзПБ відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи (див. висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, від 10.12.2020 у справі 922/1067/17.

Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності. Тобто до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;- використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Наведений перелік прикладів не є вичерпним.

Тлумачення частини другої статті 61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав.

Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.

Отже, якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої поведінки (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 по справі № 910/17743/18.

Заява ліквідатора Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» Демчана О. І. про покладення субсидіарної відповідальності мотивована тим, що внаслідок дій ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» з укладення договорів поворотної фінансової допомоги, заборгованість за якими не була погашена у повному обсязі, відбулася втрата платоспроможності боржника та його банкрутство внаслідок невиконання зобов`язань банкрута перед ініціюючим та єдиним кредитором у справі Акціонерним товариством «РВС Банк».

Судом встановлено, що між АТ «РВС Банк» та ПП «Електрофарфор 2000» були укладені наступні договори про надання гарантії, а саме: № Д-4005-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 413 431,00 грн.; № Д-4004-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 157 080,00 грн; № Д-4002-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 200 640,00 грн; № Д-4003-17Г від 31.07.2017 року, сума банківської гарантії 64 940,00 грн.

У зв`язку з невиконанням ПП «Електрофарфор 2000» зобов`язань за вищезазначеними договорами у останнього перед АТ «РВС Банк» виникло зобов`язання в загальному розмірі 1 417 893,01 грн. (з урахуванням неустойки, штрафів та пені), що підтверджується ухвалою господарського суду м. Києва від 14.07.2021 у справі № 910/9930/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000» та визнання грошових вимог АТ «РВС БАНК».

Факт даної заборгованості встановлений рішеннями господарського суду м. Києва, а саме: рішенням господарського суду м. Києва від 05.08.2020 у справі №910/8019/19, що набрало законної сили 02.09.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до

ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № 4005-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 691 151,28 грн.; рішенням господарського суду м. Києва від 06.10.2020 у справі №910/6648/20, що набрало законної сили 27.10.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № 4004-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 212 835,18 грн.; рішенням господарського суду м. Києва від 29.10.2020 у справі №910/12775/20, що набрало законної сили 19.11.2020,за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № Д-4002-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 203 649,60 грн. та рішенням господарського суду м. Києва від 12.11.2020 у справі №910/8819/20, що набрало законної сили 03.12.2020, за позовом АТ «РВС БАНК» до ПП «Електрофарфор 2000» про стягнення заборгованості за Гарантією № Д-4003-17Г від 31.07.2017 позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПП «Електрофарфор 2000» на користь АТ «РВС БАНК» 64 495,61 грн.

14.08.2017, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами гарантії від 31.07.2017, про які зазначено вище, між ПАТ «РВС Банк» (заставодержатель) та ПП «Електрофарфор 2000» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав №ДЗМП-4005-17Г відповідно до умов якого боржником було передано у заставу банку майнові права, що полягають у праві вимоги грошових коштів, що виникає з договору банківського вкладу №14.28.0817.ЮО_Д від 10.08.2017, що укладений між ПП «Електрофарфор 2000» та ПАТ «РВС Банк», що складаються із суми банківського вкладу, сума залишку якого на дату укладення договору застави становить 250 000,00 грн., відсотків, які нараховані/будуть нараховані на вказану суму та пені та штрафів, які нараховані чи будуть нараховані на користь заставодавця на підставі умов депозитного договору.

За результатом аналізу виписок з рахунків банкрута, ліквідатором встановлено, що 16.02.2018 боржником перераховано предмет застави у розмірі 258 456,76 грн. на розрахунковий рахунок ПП «Електрофарфор 2000» у АТ «Укрексімбанк» та виведено вказані кошти.

У провадженні Господарського суду м. Києва перебував ряд справ (№ 910/2693/18, № 910/11344/19, № 910/18198/19 та № 910/18199/19) за позовами Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Публічного акціонерного товариства «РВС Банк» про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з виплати гарантій.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вказаних судових рішеннях було встановлено, що 07.08.2017 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», як покупцем, та Приватним підприємством «Електрофарфор 2000», як постачальником, укладено 4 однотипних договори поставки, відповідно до умов яких постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю продукцію, за ціною, з характеристиками (якістю), у порядку та строки, що визначаються у Додатках 1 до Договорів, в інших умовах договорів, а також надати на свій ризик послуги шеф-монтажу, а покупець зобов`язується здійснити оплату належно поставленої продукції, належно наданої послуги на умовах укладених договорів.

Відповідно до п. 3.1 договорів поставки, вони набирають чинності з дати їх підписання обома сторонами та діють по 11.01.2018.

Згідно з п. 5.1 договорів, постачальник надає (не пізніше визначеного чинним законодавством України строку) покупцю забезпечення виконання договорів у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії, у визначеному кожним окремим договором розміру.

Положеннями п. 5.2 договорів (в редакції додаткових угод) встановлено, що банківська гарантія є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана (строк дії банківської гарантії закінчується через 7 банківських днів після закінчення строку дії договору, в забезпечення якого її видано): 29.01.2018.

Забезпечення виконання договорів (банківська гарантія) не повертається постачальнику у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов`язань, визначених договорами (щодо поставки продукції в повному обсязі та без зауважень покупця). У такому випадку покупець направляє банку-гаранту вимогу платежу за банківською гарантією (п. 5.5 договору).

Як встановлено у зазначених судових рішенням, на виконання умов договорів поставки, з метою забезпечення виконання ПП «Електрофарфор 2000» зобов`язань за ними, Публічним акціонерним товариством «РВС Банк» надано позивачу гарантії виконання зобов`язань, відповідно до яких, відповідач безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбачених цими гарантіями, грошові суму, що не перевищує визначених розмірі, у випадку порушення принципалом зобов`язань за договорами поставки.

14.08.2017 до гарантій внесені зміни та погоджено, що гарантії набирають чинності з моменту підписання і залишаються дійсними до 29.01.2018 (включно) та будь-яка вимога стосовно них повинна бути одержана гарантом у цей період.

Згідно з п. 6.1 договорів та Специфікацій, що є додатками № 1 до договорів, в редакції додаткових угод, постачальник здійснює поставку продукції відповідно до додатку 1 до договорів, інших умов договорів, але не пізніше 30.11.2017, на умовах DDР (згідно з Міжнародними Правилами Інкотермс 2010), за адресою (місцем) поставки (передачі) продукції відповідно до вимог покупця (розділ другий додатку 1 до договору); при цьому покупець вправі завчасно, однак не пізніше наступного дня після отримання повідомлення постачальника про готовність продукції до поставки, конкретизувати (остаточно погодити) місце поставки (передачі) продукції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постачальник (Приватне підприємство «Електрофарфор 2000») прострочив поставку продукції за усіма 4 укладеними договорами поставки.

Враховуючи неналежне виконання третьою особою свого зобов`язання з поставки товару за договорами поставки (прострочення поставки товару), позивач звернувся до відповідача (ПАТ «РВС Банк», як гаранта із вимогами по сплату грошових коштів, розміри яких вказано у гарантіях.

У вищевказаних судових рішеннях також встановлено, що згідно з п. 6.1 договорів та Специфікацій, що є додатками № 1 до договорів, в редакції додаткових угод № 1, сторони погодили, що постачальник здійснює поставку продукції відповідно умов договорів, але не пізніше 30.11.2017.

Також, у вказаних судових рішеннях встановлено, що Приватне підприємство «Електрофарфор 2000» здійснило поставку продукції за укладеними із Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» із порушенням строків, визначених договорами поставки.

Факт порушення виконання зобов`язання виконання зобов`язань за договорами в частині поставки товару у строки, встановлені договорами поставки також підтверджується тим, що третьою особою (Приватним підприємством «Електрофарфор 2000») відповідно до платіжних доручень від 15.02.2018 сплачено штрафні санкції за порушення умов договорів поставки.

При цьому, пунктами 4.2 Договорів про надання гарантії від 31.07.2017, укладених між ПрАТ «РВС Банк» та ПП «Електрофарфор» сторони домовились, що у разі виплати банком на вимогу бенефіціара коштів за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення від банку, але не пізніше дня закінчення строку гарантії, повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку у валюті гарантії.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 по справі № 910/8019/19 встановлено, що регресною вимогою №501/1/19-БГ від 03.05.2019 ПАТ «РВС Банк» звернулося до Приватного підприємства «Електрофарфор 2000», в якій просив сплатити на його користь грошові кошти у розмірі 432 035,61 грн., в тому числі: 413 431,20 грн. за банківською гарантією, 6 201,47 грн. витрат зі сплати судового збору, а також 12 402,94 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 по справі № 910/6648/20 встановлено, що 14.02.2020 ПАТ «РВС Банк» звернулося до Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» із регресною вимогою № 194/20БТ про погашення 184 853,11 грн. за договором про надання гарантії № Д-4004-17Г від 31.07.2017.

У постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, а також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 11.05.2018 у справі № 914/1487/17, від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г/7, від 24.10.2018 у справі № 308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі № 589/2800/15-ц викладено правові позиції щодо підстав виникнення зобов`язальних правовідносин, відповідно до яких: 1) за своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб; за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду; рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність; 2) за змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

З огляду на викладене, судом відхиляються доводи ОСОБА_1 щодо виникнення грошових зобов`язань у боржника перед ПАТ «РВС Банк» за вказаними Договорами про надання гарантії з серпня 2020 року (з моменту набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 910/8019/19, № 910/6648/20, № 910/12775/20 та № 910/8819/20).

З урахуванням обставин, встановлених рішеннями Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 по справі № 910/8019/19 та від 06.10.2020 по справі № 910/6648/20, зобов`язання боржника перед ПАТ «РВС Банк» по сплаті заборгованості за Договором про надання гарантії № Д-4005-17Г від 31.07.2017 у розмірі 432 035,61 грн. та за Договором про надання гарантії № Д-4004-17Г від 31.07.2017 у розмірі 184 853,11 грн. виникли у травні 2019 року та лютому 2020 року відповідно, оскільки пунктом 4.2 Договорів про надання гарантії визначено, що принципал (ПП «Електрофарфор 2000») зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення від банку (регресні вимоги №501/1/19-БГ від 03.05.2019 та № 194/20БТ від 14.02.2020), але не пізніше дня закінчення строку гарантії, повністю відшкодувати банку (ПАТ «РВС Банк») такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку у валюті гарантії.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», ПАТ «РВС Банк» та ПП «Електрофарфор 2000», суд зазначає, що право регресної вимоги ПАТ «РВС Банк» до банкрута за укладеними між ними Договорами про надання гарантії виникло у зв`язку зі сплатою грошових коштів ПАТ «РВС Банк» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» за виданими гарантіями виконання зобов`язань ПП «Електрофарфор 2000» за укладеними між останнім та ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» Договорами поставки, умови яких були порушені банкрутом, факт чого підтверджується у тому числі сплатою Приватним підприємством «Електрофарфор 2000» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» штрафних санкцій за Договорами поставки у відповідності до платіжних доручень від 15.02.2018.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тож дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, а й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатися не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Будь-яка господарська операція, дія (бездіяльність) суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, зважаючи на конкретні обставини, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

Приватне підприємство «Електрофарфор 2000» (у період, коли ОСОБА_1 був одноособовим засновником та керівником боржника) в одному випадку у позасудовому порядку після отримання вимоги ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» сплачує штрафні санкції на користь останнього за порушення умов Договорів поставки у лютому 2018 року, а в іншому випадку не виконує свої зобов`язання перед ПАТ «РВС Банк» за регресними вимогами за Договорами про надання гарантії, які виникли у травні 2019 року та лютому 2020 року.

Крім того, у першій половині 2018 року боржником усього на загальну суму 2 796 076, 43 грн. сплачено кошти на рахунки фізичних осіб-підприємців за надання юридичних, консультаційних послуг та послуг з обслуговування комп`ютерної мережі. Дослідивши виписки по банківським рахункам ПП «Електрофарфор 2000», судом встановлено, що вказані кошти спрямовувалися на погашення заборгованості попередніх періодів, при цьому, єдиний державний реєстр не містить судових рішень про стягнення такої заборгованості, тобто вона сплачувалася боржником добровільно.

Так, маючи непогашене грошове зобов`язання перед ПАТ «РВС Банк» по сплаті заборгованості за Договором про надання гарантії № Д-4005-17Г від 31.07.2017 у розмірі 432 035,61 грн., 17.10.2019 та 22.10.2019 між Приватним підприємством «Електрофарфор 2000» (надалі - Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (надалі - Позичальник) укладаються договори поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-171019-01 (надалі - Договір 1) та № ПП-221019-01 (надалі - Договір 2) відповідно.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Договору 1 на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну, безвідсоткову фінансову допомогу у вигляді грошових коштів (в подальшому - фінансова допомога), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві фінансову допомогу у визначений даним Договором строк. Фінансова допомога надається для реалізації комерційного проекту Позичальника, заключний строк реалізації якого визначається не менше ніж до 17.01.2020 року включно.

Пунктом 2.1 Договору 1 визначено, що фінансова допомога надається у розмірі 800 000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 Договору 1 відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим Договором не нараховуються, за виключенням умови, визначеної у пункті 3.3 Договору.

Згідно з п. 2.5 Договору 1 фінансова допомога надається Позичальнику на строк, не менший ніж 17.01.2020 року включно. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений за згодою Сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Пунктом 2.6 Договору 1 визначено, що по закінченні строку, вказаного в пункті 2.5 цього Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві фінансову допомогу.

Відповідно до п. 3.3 Договору 1 у разі невиконання Позичальником зобов`язання з повернення фінансової допомоги, Позичальник зобов`язаний сплачувати Позикодавцю проценти у розмірі 5 % річних від простроченої суми.

На виконання умов Договору 1 ПП «Електрофарфор 2000» сплатило на рахунок ТОВ «Електрофарфор 2000» 800 000,00 грн., що підтверджується платіжним документом №1102 від 17.10.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» повернуло фінансову допомогу в сумі 190 000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними документами: №1291 від 27.11.2019, сума 30 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ); №1407 від 13.01.2020, сума 20 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.); №1374 від 26.12.2019, сума 30 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ); №1430 від 20.01.2020, сума 20 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.); №1447 від 31.01.2020, сума 40 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 у т.ч. ПДВ 6666,67 грн.); №1519 від 25.02.2020, сума 50 000,00 грн. (Часткове повернення поворотної безвідсоткової фін.допомоги зг.дог.№ПП-171019-01 від 17.10.19 без ПДВ).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Договору 2 на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну, безвідсоткову фінансову допомогу у вигляді грошових коштів (в подальшому - фінансова допомога), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві фінансову допомогу у визначений даним Договором строк. Фінансова допомога надається для реалізації комерційного проекту Позичальника, заключний строк реалізації якого визначається не менше ніж до 17.01.2020 року включно.

Пунктом 2.1 Договору 2 визначено, що фінансова допомога надається у розмірі 2 000 000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 Договору 2 відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим Договором не нараховуються, за виключенням умови, визначеної у пункті 3.3 Договору.

Згідно з п. 2.5 Договору 2 фінансова допомога надається Позичальнику на строк, не менший ніж 17.01.2020 року включно. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений за згодою Сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Пунктом 2.6 Договору 2 визначено, що по закінченні строку, вказаного в пункті 2.5 цього Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві фінансову допомогу.

Відповідно до п. 3.3 Договору 2 у разі невиконання Позичальником зобов`язання з повернення фінансової допомоги, Позичальник зобов`язаний сплачувати Позикодавцю проценти у розмірі 5 % річних від простроченої суми.

На виконання умов Договору 2 ПП «Електрофарфор 2000» сплатило на рахунок ТОВ «Електрофарфор 2000» 2 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним документом №1113 від 22.10.2019.

Вказана заборгованість не погашалася Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000», що визнається сторонами.

Крім того, 22.05.2018 між Приватним підприємством «Електрофарфор 2000» (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (надалі - Покупець) укладено Договір поставки № Е05/01, згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити на користь Покупця товар в кількості та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до специфікацій, рахунків на оплату, видаткових накладних і податкових накладних, копії яких долучено до матеріалів справи відповідачем-2, Приватне підприємство «Електрофарфор 2000» поставило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» товар на суму 959 282,42 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» частково виконало свої зобов`язання з оплати товару за Договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018 у розмірі 692 007,72 грн., що підтверджується долученими платіжними дорученнями, а саме: № 214 від 23.05.2018 року на суму 20 000,00 грн.; № 260 від 04.07.2018 року на суму 19 000,00 грн.; № 286 від 18.07.2018 року на суму 87 442,46 грн.; № 287 від 18.07.2018 року на суму 73 807,20 грн.; № 609 від 25.01.2019 року на суму 25 000,00 грн.; № 876 від 10.06.2019 року на суму 191 000,00 грн.; № 1173 від 16.10.2019 року на суму 148 800,00 грн.; № 1533 від 02.03.2020 року на суму 70 658,20 грн.; № 1595 від 18.03.2020 року на суму 30 000,00 грн.; № 1738 від 15.05.2020 року на суму 20 000,00 грн. № 1780 від 01.06.2020 року на суму 5 200,00 грн.; № 1782 від 01.06.2020 року на суму 276,60 грн. та № 1784 від 01.06.2020 року на суму 823,26 грн.

Таким чином, розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» перед банкрутом за Договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018 складає 267 274,70 грн.

17.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпромінвест» (надалі - Первісний Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (надалі - Новий Кредитор) та Приватним підприємством «Електрофарфор 2000» (надалі - Боржник) укладено Договір № ТПІ1/17-1-2020 відступлення права грошової вимоги.

Пунктом 1.1 Договору відступлення визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний Кредитор відступає (передає), а Новий Кредитор набуває (приймає) право грошової вимоги в загальному розмірі 2 977 366,95 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, з суми 3 770 731,93 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, яке виникло з наступних специфікацій за договором поставки № ТПІ1/17 від 18.08.2017, укладеним між ПП «Електрофарфор 2000» (покупець за договором) та ТОВ «Торгпромінвест» (постачальник за договором), а саме: за специфікацією № 1 від 24.08.2017 на суму 1 066 364,98 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до якої Первісний Кредитор передав у власність Боржника товар вартістю 1 066 364,98 грн. з ПДВ; за специфікацією № 2 від 27.08.2017 на суму 727 776,43 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до якої Первісний Кредитор передав у власність Боржника товар вартістю 727 776,43 грн. з ПДВ; за специфікацією № 3 від 29.08.2017 на суму 799 513,02 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до якої Первісний Кредитор передав у власність Боржника товар вартістю 799 513,02 грн. з ПДВ; за специфікацією № 4 від 29.08.2017 на суму 564 148,51 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до якої Первісний Кредитор передав у власність Боржника товар вартістю 564 148,51 грн. з ПДВ; за специфікацією № 5 від 29.08.2017 на суму 612 928,99 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, відповідно до якої Первісний Кредитор передав у власність Боржника товар вартістю 612 928,99 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.2 Договору під відступленим правом грошової вимоги розуміється право грошової вимоги Нового Кредитора на отримання грошових коштів від Боржника, як оплату за товар, поставлений Первісним Кредитором Боржнику, в загальному розмірі 2 977 366,95 грн. у т.ч. ПДВ 20 %.

Згідно з п. 1.4 Договору Боржник та Первісний Кредитор свідчать, а Новий Кредитор приймає докази (платіжні доручення), що частина грошового зобов`язання Боржника у розмірі 793 364,98 грн. у т.ч. ПДВ 20 %, з суми 3 770 731,93 грн. у т.ч. ПДВ 20 % виконане Боржником перед Первісним Кредитором належним чином, шляхом сплати Боржником станом на 17.01.2020 на користь Первісного Кредитора суми у розмірі 793 364,98 грн. у т.ч. ПДВ 20 %.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що ціна цього Договору становить 2 977 366,95 грн. у т.ч. ПДВ 20 %. Новий Кредитор зобов`язаний сплатити Первісному Кредитору суму, визначену у пункті 3.1 цього Договору, у строк до 01.05.2023 року включно.

Відповідно до п. 4.1 Договору відступлені права вважаються відступленими (переданими) Первісним Кредитором та набутими (прийнятими) Новий Кредитором у день підписання цього Договору.

18.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (надалі - Сторона-1) та Приватним підприємством «Електрофарфор 2000» (надалі - Сторона-2) укладено Договір (Спільну Заяву) № 180120-01 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Пунктом 1 Договору визначено, що Сторона-1 і Сторона-2, маючи одна до одної зустрічні однорідні грошові вимоги, строк виконання яких станом на 18.01.2020 року - настав, на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, дійшли згоди про зарахування цих зустрічних, однорідних грошових вимог на суму у розмірі 2 877 274,70 грн. з кожної Сторони, що випливають з нижчевказаних договорів, у яких Сторона-1 та Сторона-2 є сторонами, а саме:

- з Договору про відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020, укладеного між Сторонами та ТОВ «Торгпромінвест», за яким ТОВ «Електрофарфор 2000» (кредитор) має право грошової вимоги до ПП «Електрофарфор 2000» (боржник) на загальну суму у розмірі 2 977 366,95 грн. у тому числі ПДВ 20 %, що виникло з Договору поставки № ТПІ1/17 від 18.08.2017 та специфікацій до нього, укладених між ТОВ «Торгпромінвест» (постачальник) та ПП «Електрофарфор 2000» (покупець);

- з Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-171019-01 від 17.10.2019, укладеного між ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) та ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор), за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на загальну суму у розмірі 610 000,00 грн. без ПДВ;

- з Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-221019-01 від 22.10.2019, укладеного між ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) та ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор), за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на загальну суму у розмірі 2 000 000,00 грн. без ПДВ;

- з Договору поставки № Е05/01 від 22.05.2018 та специфікацій до нього, укладеного між ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) та ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор), за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на загальну суму у розмірі 267 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Згідно з п. 2.1 Договору сума Договору є зустрічні, однорідні грошові вимоги на суму у розмірі 2 877 274,70 грн. з кожної Сторони.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що грошові зобов`язання ПП «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ТОВ «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором про відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020, укладеним між Сторонами та ТОВ «Торгпромінвест», за яким ТОВ «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ПП «Електрофарфор 2000» на суму у розмірі 2 977 366,95 грн. у тому числі ПДВ 20 %, що виникло з Договору поставки № ТПІ1/17 від 18.08.2017 та специфікацій до нього, укладеними між ТОВ «Торгпромінвест» (постачальник) та ПП «Електрофарфор 2000» (покупець) - припиняються на суму в розмірі 2 877 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Відповідно до п. 2.3 Договору грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-171019-01 від 17.10.2019, укладеним між Сторонами, за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на суму у розмірі 610 000,00 грн. без ПДВ - припиняються на суму в розмірі 610 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 2.4 Договору грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-221019-01 від 22.10.2019, укладеним між Сторонами, за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на суму у розмірі 2 000 000,00 грн. без ПДВ - припиняються на суму в розмірі 2 000 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.5 Договору визначено, що грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018 та специфікаціями до нього, укладеним між Сторонами, за яким ПП «Електрофарфор 2000» має право грошової вимоги до ТОВ «Електрофарфор 2000» на суму у розмірі 267 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 % - припиняються на суму в розмірі 267 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Відповідно до п. 2.6 Договору з дати набрання ним чинності грошові зобов`язання ПП «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ТОВ «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором про відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020 є частково припиненими на суму в розмірі 2 877 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 % внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Залишок частини боргу ПП «Електрофарфор 2000» перед ТОВ «Електрофарфор 2000» за Договором про відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020 становить 100 092,25 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Пунктом 2.7 Договору визначено, що з дати набрання ним чинності грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-171019-01 від 17.10.2019 є повністю припиненими на суму в розмірі 610 000,00 грн. без ПДВ внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Згідно з п. 2.8 Договору з дати набрання ним чинності грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-221019-01 від 22.10.2019 є повністю припиненими на суму в розмірі 2 000 000,00 грн. без ПДВ внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Відповідно до п. 2.9 Договору з дати набрання ним чинності грошові зобов`язання ТОВ «Електрофарфор 2000» (боржник) перед ПП «Електрофарфор 2000» (кредитор) за Договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018 та специфікаціями до нього є повністю припиненими на суму в розмірі 267 274,70 грн. у тому числі ПДВ 20 % внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Пунктом 2.10 Договору визначено, що з дати набрання ним чинності ПП «Електрофарфор 2000» має перед ТОВ «Електрофарфор 2000» за Договором про відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020 грошові зобов`язання (суму боргу) у розмірі 100 092,25 грн. у тому числі ПДВ 20 % внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Згідно з п. 2.11 Договору з дати набрання ним чинності у ТОВ «Електрофарфор 2000» відсутні будь-які грошові зобов`язання (борги) перед ПП «Електрофарфор 2000» за: Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-171019-01 від 17.10.2019, відсутні будь-які грошові зобов`язання (борги) за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № ПП-221019-01 від 22.10.2019, а також відсутні будь-які грошові зобов`язання (борги) за Договором поставки № Е05/01 від 22.05.2018 та специфікаціями до нього внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що він набирає чинності з дати його складання, після підписання Сторонами і діє безстроково.

Дослідивши положення вказаного Договору № 180120-01 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.01.2020, а також платіжні документи на підтвердження погашення заборгованості ТОВ «Електрофарфор 2000» перед ПП «Електрофарфор 2000», судом встановлено, що розмір вимог, що зараховуються, не відповідає фактичному їх розміру станом на момент укладення вказаного Договору.

Так, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» за Договором № ПП-171019-01 від 17.10.2019 у розмірі 110 000,00 грн. погашена після укладення Договору № 180120-01 про зарахування зустрічних вимог від 18.01.2020, що підтверджується платіжними документами № 1430 від 20.01.2020, № 1447 від 31.01.2020 та № 1519 від 25.02.2020, однак її розмір враховано при зарахуванні зустрічних однорідних вимог 18.01.2020.

Так само і в частині заборгованості ТОВ «Електрофарфор 2000» перед ПП «Електрофарфор 2000» за Договором поставки № Е 05/01 від 22.05.2018 сторонами при зарахуванні зустрічних однорідних вимог 18.01.2020 враховано погашення вказаної заборгованості після їх зарахування на суму 126 958,06 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1533 від 02.03.2020 року, № 1595 від 18.03.2020 року, № 1738 від 15.05.2020 року, № 1780 від 01.06.2020 року, № 1782 від 01.06.2020 року, № 1784 від 01.06.2020 року.

На думку суду, вказані обставини не можуть свідчити про добросовісність сторін при укладенні Договору № 180120-01 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.01.2020.

Стосовно укладеного між ТОВ «Електрофарфор 2000» та ТОВ «Торгпромінвест» Договору відступлення прав грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.1.-3.2. зазначеного договору ціна цього договору становить 2 977 366,95 грн., новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору суму, визначену у пункті 3.1. цього договору в строк до 01.05.2023 (більше ніж 3 роки з дати укладення договору) включно.

Відповідно до п. 4.1. відступлені права вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день підписання цього договору.

Вказані положення свідчать, що договір не відповідає звичаям ділового обороту та стандартним діловим практикам, не має економічної мети та укладений виключно задля виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» права вимоги до банкрута з метою подальшого зарахування зустрічних вимог із ПП «Електрофарфор 2000» та уникнення реального погашення заборгованості за договорами поворотної безвідсоткової допомоги.

Зазначене твердження підтверджується тим фактом, що встановлений договором більше ніж трьохрічний строк розрахунків за право вимоги є нетиповим для вказаного виду договорів, відповідачем-2 не надано жодних доказів розрахунків за цим договором, таким чином Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» безоплатно набуто право вимоги до Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» на суму 2 977 366,95 грн.

Стосовно пояснень представника відповідачів, наданих у судовому засіданні 17.05.2023, щодо чинності укладених між ТОВ «Електрофарфор 2000» та ПП «Електрофарфор 2000» договорів, а також не звернення ліквідатором до суду із відповідними позовами про визнання їх недійсними суд зазначає наступне.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.

Тож розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості відмінні від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

До таких засобів віднесено інститут субсидіарної відповідальності осіб винних у доведенні до банкрутства боржника закріплений у частині другій статті 61 КУзПБ від 21.10.2019 (частині п`ятій статті 41 Закону про банкрутство до 21.10.2019), який є додатковою гарантією захисту прав та законних інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, так як наслідок інструментом погашення цих вимог.

Звичайно, що зверненню ліквідатора до суду з заявою про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства передує наявність та виникнення ряду юридичних фактів (укладення правочинів, прийняття рішень, актів тощо), а суб`єкти субсидіарної відповідальності при здійсненні своїх прав досить часто використовують останні всупереч їх призначенню.

Тому очевидно, що у цьому разі захист та відновлення порушених прав має здійснюватися із застосуванням такого способу, який гарантує та забезпечує із дотриманням процесуальної економії ефективне відновлення порушених прав.

У зв`язку з цим на вирішення суду постає питання можливості покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб без попереднього визнання недійсними (скасування) в судовому порядку таких рішень, правочинів, актів з урахуванням чого суд дійшов таких висновків.

Передбачений у частині другій статті 61 КУзПБ від 21.10.2019 (частині п`ятій статті 41 Закону про банкрутство до 21.10.2019) спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту прав та інтересів кредиторів за своєю суттю враховує як мету та особливості процедури банкрутства так і завдання господарського судочинства, відтак за наслідком застосування забезпечує поновлення порушених прав кредиторів без необхідності повторного звернення до суду.

За цих умов застосування попередньо до звернення ліквідатора до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності, інструментаріїв захисту, які характерні для справ позовного провадження (спростування презумпції правомірності правочину, оскарження ухвалених юридичною особою рішень тощо) є таким, що не сприяє відновленню та захисту порушених прав кредиторів, позаяк має результатом збільшення тривалості розгляду справи про банкрутство боржника та витрат як власне на саму процедуру, так і на оплату послуг ліквідатора, а також матеріальних витрат пов`язаних з розгляду таких вимог, знецінення визнаних грошових вимог кредиторів внаслідок інфляції, зміни засобів доведення вимог, спливу позовної давності до вимог про покладення субсидіарної відповідальності тощо.

Тому покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства за наведених обставин є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю відновити порушені права кредиторів внаслідок зловживання третіми особами своїми суб`єктивними правами та вчинення ними дій із використанням права на шкоду.

Ліквідатору боржника як суб`єкту права на звернення з відповідною заявою до суду, при зверненні заявою про покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності достатньо довести використання винними особами належних їм суб`єктивних прав не для задоволення легітимних інтересів, а з підстав, що висвітлені зокрема у пунктах 42, 44 цієї постанови. Тобто з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами із використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню.

Отже, аналіз змісту та призначення інституту субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство свідчить, що не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності неналежність обраного ним способу захисту інтересів боржника та кредиторів з огляду на відсутність спростування (оскарження) відповідних дій (спростування презумпції правомірності правочину, оскарження ухвалених юридичною особою рішень тощо), оскільки визначальним у застосуванні цієї відповідальності із урахуванням правової конструкції частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство, частини другої статті 61 КУзПБ є використання особою належних їй суб`єктивних прав на шкоду інтересам боржника та кредиторів, що призвело до неплатоспроможності боржника, а не спростування правомірності прийнятих нею рішень, вчинених дій та правочинів тощо (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд прийшов до наступних висновків:

1. Усі правочини, які передували утворенню заборгованості Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» перед Акціонерним товариством «РВС Банк», наявність якої, у свою чергу, і стало підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, підписані керівником банкрута Тевалем Я.Г.

2. Зобов`язання Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» перед єдиним кредитором у справі за правилом закону (відповідно до положень укладених договорів) за двома з чотирьох укладених Договорів про надання гарантії виникли у травні 2019 року та лютому 2020 року, тобто у період, коли ОСОБА_1 був керівником та засновником банкрута.

3. Матеріалами справи підтверджується, що у боржника були наявні грошові кошти, за рахунок яких можливо було погасити заборгованість перед Акціонерним товариством «РВС Банк» та, як наслідок, уникнути подальшого відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «Електрофарфор 2000».

4. Після відчуження ОСОБА_1 корпоративних прав Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» на користь ОСОБА_3 діяльність підприємства припинилася, що підтверджується анулюванням свідоцтва платника податку на доданку вартість 25.05.2021 у зв`язку з ненаданням декларацій протягом року, неподанням бухгалтерської звітності за 2020 рік до податкового органу та органу статистики та відсутністю руху коштів по відкритих рахунках боржника. (рахунки ПП «Електрофарфор 2000» у АТ КБ «Приватбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Полтава Банк» та АТ «Укрексімбанк», по яким відбувався рух коштів до припинення повноважень керівника та учасника банкрута ОСОБА_1 , були закриті, що підтверджується долученими ліквідатором виписками).

5. Згідно з повідомленням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя М.В. від 08.09.2021 № 914 після винесення останнім постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 та про арешт коштів боржника від 18.09.2020 приватним виконавцем не було виявлено будь-яких активів у Приватного підприємства «Електрофарфор 2000».

6. В останній день строку виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» своїх зобов`язань за Договорами безвідсоткової фінансової допомоги від 17.10.2019 № ПП-171019-01 та від 22.10.2019 № ПП-221019-01 з повернення отриманих коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» укладено Договір відступлення права грошової вимоги № ТПІ1/17-1-2020 від 17.01.2020, за яким товариством фактично безоплатно набуто право грошової вимоги до боржника у розмірі 2 977 366,95 грн. (матеріали справи не містять доказів оплати ціни договору за відступлення права вимоги).

7. Укладений між ТОВ «Електрофарфор 2000» та ПП «Електрофарфор 2000» Договір № 180120-01 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.01.2020 враховує погашення заборгованостей за правочинами між сторонами вже після такого зарахування 18.01.2020, що свідчить про недобросовісну поведінку сторін при його укладенні.

8. Внаслідок укладення зазначених правочинів Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» отримало вигоду у вигляді збільшення активів від Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» на загальну суму 2 877 274,70 грн. (непогашена заборгованість за Договорами фінансової допомоги у розмірі 2 610 000,00 грн. та за Договором поставки від 22.05.2018 № Е05/01 у розмірі 267 274,70 грн.).

9. Самі по собі дії Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» та його керівника і засновника ОСОБА_1 щодо подання відзивів (не погоджуючись із позовними вимогами) при розгляді справ за позовами АТ «РВС Банк» про стягнення заборгованості з банкрута не мали наслідком виконання зобов`язань за Договорами про надання гарантії, укладеними між АТ «РВС Банк» та Приватним підприємством «Електрофарфор 2000».

10. Хоча керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» ОСОБА_4 і працював на Приватному підприємстві «Електрофарфор 2000», ліквідатором не надано доказів того, що ОСОБА_4 є заінтересованою особою стосовно боржника у розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства. Однак, при вирішенні питання про можливість покладення субсидіарної відповідальності суд оцінює правомірність та добросовісність дій відповідачів при укладенні відповідних правочинів, правомірність набуття вигоди за ними, критерій заінтересованості та пов`язаності осіб враховується судом, однак не є вирішальним.

Банкрутство (неплатоспроможність) не є одномоментним процесом, а суд лише констатує цей стан, до якого призводять дії (бездіяльність) у широкому часовому проміжку.

Суд вкотре акцентує увагу, що статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб уникнути відповідальності, довівши відсутність своєї вини у доведенні боржника до банкрутства.

Проте, як свідчать установлені обставини справи ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (єдиний учасник і керівник банкрута в момент укладення вище перелічених правочинів та юридична особа, яка отримала вигоду внаслідок збільшення власних активів за рахунок банкрута відповідно) в порушення статті 61 КУзПБ не спростували відсутність своєї вини у доведенні боржника до банкрутства. Іншого встановлені обставини справи не містять.

Розмір субсидіарної відповідальності визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (ч. 2 ст. 62 КУПБ).

Сума кредиторських вимог по відношенню до боржника, визнаних господарським судом у даній справі, становить 1 568 547,04 грн.

Враховуючи відсутність у Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» будь-яких активів, різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (розмір субсидіарної відповідальності) становить 1 568 547,04 грн.

При цьому будь-яких доказів наявності у боржника активів матеріали справи не містять та відповідачами надані не були.

Таким чином, установлені судом обставини справи підтверджують, що дії ОСОБА_1 , який був усвідомлений про наявність у банкрута заборгованості перед АТ «РВС Банк» (яка стала підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Електрофарфор 2000») та не вчинив жодних дій щодо її погашення, а також Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000», яке фактично набуло вигоду у розмірі 2 877 274,70 грн. за рахунок банкрута, були направлені на виведення наявного майнового активу боржника, що об`єктивно зменшило платоспроможність або стало причиною неплатоспроможності боржника. До того ж, такі дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами доведення боржника та неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство за рахунок майна боржника, оскільки правочини, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» отримало грошові кошти у розмірі 2 610 000,00 грн. були укладені після виникнення зобов`язання банкрута перед Акціонерним товариством «РВС Банк» по сплаті заборгованості за двома з чотирьох ідентичних договорів про надання банківської гарантії.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд вважає правомірними вимоги ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника судовим збором не оплачується, оскільки таку оплату не передбачено Законом України "Про судовий збір" (правова позиція Верховного Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 20.10.2022 по справі № 911/3554/17 (911/401/21)). Витрати на професійну правничу допомогу позивачем у даній справі не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 59, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити заяву ліквідатора Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» та ОСОБА_1 .

2. Покласти на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (ідентифікаційний номер 41638576, 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 29, літ. В, оф. 402) субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» (ідентифікаційний номер 34729004, 01103, м. Київ, Залізничне шосе, 47, оф. 18).

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофарфор 2000» (ідентифікаційний номер 41638576, 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 29, літ. В, оф. 402) на користь Приватного підприємства «Електрофарфор 2000» (ідентифікаційний номер 34729004, 01103, м. Київ, Залізничне шосе, 47, оф. 18) грошові кошти у розмірі 1 568 547 (один мільйон п`ятсот шістдесят вісім тисяч п`ятсот сорок сім) грн., 04 коп.

4. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.09.2023

Суддя Д.В. Мандичев