ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 вересня 2023 року Справа № 903/734/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

про стягнення 41053,50 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Солобчук А. О., довіреність № 32 від 28.03.2023;

від відповідача: Ковальчук О. В., довіреність №0-3-0.6-1/62-23 від 02.01.2023;

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Волинський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про стягнення 41053,50 грн допомоги по безробіттю виплаченої працівнику відповідача за період з 04.07.2022 по 27.11.2022, яку було поновлено на роботі як незаконно звільнену, у зв`язку з чим на переконання позивача, дана сума підлягає поверненню роботодавцем.

Ухвалою суду від 18.07.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.08.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив; відповідачу заперечення на відповідь позивача.

02.08.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 9-3-0.6-2809/2-23 від 02.08.2023 в якому просить в позові відмовити повністю, при цьому вказує, що 08.02.2023 на адресу Головного управління Держгеокадастру надійшло повідомлення від Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості про повернення коштів виплачених ОСОБА_1 в сумі 41053,50 грн за період з 04.07.2022 року по 27.11.2022 року, у зв`язку з поновленням на посаді за рішенням суду від 07.02.2022. Відповідачем надіслано лист-відповідь № 8-3-0.5-835/2-23 від 07.02.2023 в якому повідомлено про неможливість повернення допомоги по безробіттю, оскільки станом на 01.03.2023 є недостатнє фінансування за КПККВК 280310 Керівництво у сфері геодезії, картографії та кадастру відповідно до помісячного плану асигнувань по КЕКВ 2800 Інші поточні витрати, також зазначено, що розрахунок буде здійснено в межах кошторисних програм і за наявності асигнувань. Вказує, що станом на 02.08.2023 відсутня можливість повернення виплачених Волинським обласним центром зайнятості страхових коштів ОСОБА_1 в розмірі 41053,50 грн. Даний відзив з додатками приєднано до матеріалів справи.

08.08.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив № 3763//23 від 04.08.2023 в якій просить позов задовольнити повністю, при цьому вказує, що у відзиві та у відповідях на претензії відповідач не заперечує факту наявності заборгованості перед позивачем, а лише вказує на неможливість повернення допомоги через недостатнє фінансування, що не є підставою для звільнення боржника від виконання своїх зобов`язань. Дана відповідь з додатками приєднана до матеріалів справи.

11.08.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на відповідь на відзив № 9-3-0.62-2946/-2-23 від 11.08.2023 в яких просить в позові відмовити повністю з підстав наведених у запереченнях. Дані заперечення з додатками приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.08.2023 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю; представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити; представники сторін не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

В судовому засіданні 14.08.2023 представник позивача заявила усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції та визначити місце зв`язку Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Ухвалою суду від 14.08.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 06.09.2023.

В судовому засіданні 06.09.2023 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити; представник відповідача - позов заперечила, просила відмовити у його задоволенні.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

Копією трудової книжки ОСОБА_1 стверджується, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.06.2022 №156-к ОСОБА_1 звільнено 01.06.2022 року із займаної посади у зв`язку скороченням штату працівників Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відповідно до пункту 1частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»(а.с.5,6).

04.07.2022 до Шацької районної філії Волинського обласного центру зайнятості звернулась ОСОБА_1 із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю(а.с.3,4).

04.07.2022 Шацькою районною філією Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 , згідно поданої заяви, на підставі ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, розпочато виплату допомоги по безробіттю з 04.07.2022 року (наказ №НТ220704 від 04.07.2022)(а.с. 7).

Наказом Шацької районної філії Волинського обласного центру зайнятості №НТ221205 від 05.12.2022 громадянці ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги по безробіттю з 28.11.2022 у зв`язку з тим, що на дату набуття чинності Закону України № 2622-IX від 21.09.2022 року строк виплати перевищував 90 днів(а.с. 7 на звороті).

За період перебування на обліку як безробітна ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю за період з 04.07.2022 по 27.11.2022 в сумі 41053,50 грн, що підтверджується довідкою Волинського обласного центру зайнятості від 07.02.2023 №361/09.3(а.с. 9).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі № 140/4655/22(https://www.reestr.court.gov.ua/Review/108513948), що набрала законної сили 20.01.2023, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №156-к від 01.06.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді державного кадастрового реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.01.2023 №8-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » ОСОБА_1 поновлено на посаді державного кадастрового реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру з 02 червня 2022 року(а.с.8).

Поновлення на роботі за рішенням суду співпадає з періодом перебування вказаної громадянки на обліку в позивача як безробітної з виплатою допомоги по безробіттю за період з 04.07.2022 по 27.11.2023.

У зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили позивачем наказом від 01.02.2023 року №НТ230201 ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітної з 24.01.2023 року відповідно до абзацу 10 підпункту 1 пункту 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року №792, у зв`язку з виданням відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного(а.с.7 на звороті).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 та ч. 4 ст. 35 Закону на підставі постанови суду від 20.01.2023 у справі № 140/4655/22 позивачем прийнято рішення (наказ від 01.02.2023 № НТ230201) щодо повернення коштів за рахунок роботодавця у встановленому порядку відповідно до абз. 1 п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.7 на звороті).

Позивач звертався з повідомленням №689/23 від 07.02.2023 про повернення коштів на адресу відповідача на суму 41053,50 грн, в порядку досудового врегулювання спору в якій пропонувалось відповідачу в добровільному порядку повернути кошти, виплачені ОСОБА_1 як допомогу по безробіттю(а.с.10).

Відповідач на повідомлення позивача №689/23 від 07.02.2023, листом від 09.03.2023 р. № 8-3-0.5-835/2/23 повідомив, що станом на 01.03.2023 є недостатнє фінансування Головного управління Держгеокадастру, здійснять розрахунки в межах кошторисних призначень і за наявності асигнувань згідно плану асигнувань орієнтовно в травні-червні 2023 року(а.с.12).

Позивач звертався з листом-нагадуванням від 09.05.2023 № 2251/23 щодо необхідності повернення коштів виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду(а.с.13).

Відповідач розглянувши лист-нагадування позивача від 09.05.2023 № 2251/23, листом від 09.06.2023 №8-3-0.5- 2114/2-23 повідомив, що станом на 01.06.2023 відсутні кошторисні призначення за КПККВК 20803010, що унеможливлює повернення коштів у сумі 41 053,50 грн.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон).

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок - це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від її обставин (а саме звільнено із займаної посади у зв`язку скороченням штату працівників Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відповідно до пункту 1частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу») та в установленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 41 053,50 грн за період з 04.07.2022 по 27.11.2022.

Волинський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018р. у справі № 914/586/17, від 09.07.2018р. у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018р. у справі № 914/2087/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

У відповідності до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена ОСОБА_2 в розмірі 41 053,50 грн. в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості з 04.07.2022 по 27.11.2022 як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі № 140/4655/22(https://www.reestr.court.gov.ua/Review/108513948), що набрала законної сили 20.01.2023, судом встановлено неправомірність дій роботодавця( ОСОБА_2 звільнена не у відповідності до вимог чинного законодавства) відносно застрахованої особи ОСОБА_2 та поновлено її на роботі.

Щодо подвійного притягнення до відповідальності, суд засвідчує, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Стаття 35 Закону, встановлює чіткий порядок повернення суми виплаченого забезпечення у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду. В рішенні суду визначено розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що носить іншу правову природу та сферу регулювання.

Згідно з абз. 2 п. 32. постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Аналогічно вищевказана ч. 4 ст. 35 Закону не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2018р. у справі №914/1975/17.

Щодо заперечень відповідача в частині відсутності коштів через недостатнє їхнє фінансування, суд зазначає таке.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, відсутність кошторисних видатків Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не є підставою для звільнення від сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 41053,50 грн допомоги по безробіттю виплаченої ОСОБА_1 за період 04.07.2022 по 27.11.2023, через поновлення її на роботі за рішенням суду.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка,67, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) на користь Волинського обласного центру зайнятості (вул.Б.Хмельницького,3а, м. Луцьк, Волинська область, 43025, , р/р UA0706140, банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) 41053,50 грн (сорок одну тисячу п`ятдесят три гривні 50 коп.) допомоги по безробіттю виплаченої працівнику та 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення 11.09.2023.

Суддя А. С. Вороняк