РІШЕННЯ

28 серпня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(921/420/22)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. розглянувши у порядку загального позовного провадження справу:

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Відкрите акціонерне товариство Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, 2. Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9).

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

За участі представників:

Позивача: Безкоровайний Григорій Михайлович, паспорт серія НОМЕР_1 виданий Почаївським МВМ Кременецького РВ УМВС в Тернопільській області 23.02.1999;

адвокат Бернацький Павло Васильович, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВК №1053651 від 09.11.2022 (договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються), договір про надання правової допомоги №13-05/22-09 від 13.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія №РН №1418 від 27.07.2018;

Відповідача: адвокат Борова Любов Володимирівна, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1039058 від 09.08.2022 (договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються);

Третьої особи-1: Жирна Яна Вікторівна, положення про відділ від 29.07.2022; розпорядження від 23.03.2023; довіреність від 12.04.2023 (дійсна до 12.04.2024); посадова інструкція від 29.07.2020 ;

Третьої особи-2: Смирнова Карина Миколаївна, наказ №538-К від 28.10.2021; посадова інструкція без номера від 02.11.2021.

1. Суть та рух справи.

08.09.2022 до Господарського суду Тернопільської області надійшли матеріали позовної заяви за позовом - ОСОБА_1 до відповідача - Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 13.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099). Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання вперше призначене на 13.10.2022.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

У судовому засіданні 09.05.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження по 05.06.2023, закрито підготовче провадження з 06.06.2023 та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2023, без постановлення окремого процесуального документу із зазначенням про постановлення ухвали у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України.

У судовому засіданні 06.06.2023 відкрито розгляд справи по суті.

В порядку статті 216 ГПК України судове засідання по розгляду справи по суті неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 28.08.2023.

У призначене судове засідання з`явився позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні представниця відповідача проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтовано заявленими, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представниці третіх осіб 1, 2 у судових засіданнях проти позову заперечили з підстав, викладених у наданих суду письмових поясненнях.

У судовому засіданні 28.08.2023 суд видалився до нарадчої кімнати та після повернення з нарадчої кімнати оголосив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

1.1. Розгляд справи у межах справи про банкрутство.

У проваджені Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в межах якої було прийнято до провадження справу №921/574/20(921/420/22).

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі по тексту - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною другою статті 7 КУзПБ визначено підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника як сторони у такому спорі в межах справи про банкрутство, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічної позиції дотримано ВП ВС в постановах від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц від 18.02.2020 у справі №918/335/17, постановах КГС ВС від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18.

Разом з цим, ухвалою від 13.09.2022 закрито провадження у справі №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

У разі закриття/припинення провадження у справі про банкрутство вирішення спорів, стороною в яких є боржник, у межах справи про банкрутство завершується їх розглядом по суті суддею, якому були передані такі справи автоматизованою системою документообігу суду, з ухваленням відповідного судового рішення, що узгоджується з принципом «незмінності складу суду», задля недопущення створення для сторін перешкод у реалізації права на судовий захист і загрози сутності гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права сторін на доступ до суду та ефективний засіб захисту впродовж розумного строку.

Зазначені висновки відповідають положенням частини другої статті 31 ГПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 у справі № 5017/2833/2012.

Відповідно до частини 4 статті 9 КУзПБ ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, прийняті господарським судом у справі про банкрутство (неплатоспроможність), набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином суд продовжив розгляд справи №921/574/20(921/420/22).

1.2. Розгляд клопотань відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб.

1. 17.01.2023 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання №06-2/57 від 16.01.2023 (вх.№392) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, з підстав зазначених у клопотанні.

Надавши оцінку поданому клопотанню та ураховуючи підстави, зазначені у клопотанні, суд ухвалою від 17.01.2023 задовольнив клопотання №06-2/57 від 16.01.2023 (вх.№392 від 17.01.2023) відповідача та залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, ).

2. ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на адресу суду надіслано клопотання без номера від 17.02.2023 (вх.№1450 від 17.02.2023) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, з підстав зазначених у клопотанні.

Суд, враховуючи обґрунтування заявника, предмет спору, вважаючи, що рішення суду у даній судовій справі може вплинути на права та обов`язки Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9).

1.3.Розгляд заяв позивача про затвердження мирової угоди.

Позивачем у справі - ОСОБА_1 неодноразово подавались суду заяви про затвердження мирової угоди (вх№2900 від 04.04.2023 ; вх№2978 від 06.04.2023).

Так, 04.04.2023 позивачем подано заяву (вх№2900) про затвердження мирової угоди та надано текст мирової угоди.

Суд, у судовому засіданні 09.05.2023 протокольною ухвалою, враховуючи неявку в засідання представників відповідача та третіх осіб, та з урахуванням заперечень присутньої представниці відповідача, відмовив у задоволенні клопотання позивача про затвердження мирової угоди.

06.04.2023 позивачем повторно подано заяву (вх№2978) про затвердження мирової угоди та надано текст мирової угоди.

Проте, суд, надавши оцінку поданій заяві, заслухавши у судовому засіданні 09.05.2023 думку представників відповідача та третіх осіб, які стверджують, що жодних домовленостей щодо укладення мирової угоди із позивачем не досягнуто, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача про затвердження мирової угоди.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача.

Позовні вимоги, викладені позивачем у позовній заяві (б/н від 07.09.2022 (вх№477 від 08.09.2022)) та підтримані ним у судових засіданнях, обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є працівником Філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП "Тернопільський облавтодор". Загальний та безперервний стаж позивача в дорожній службі становить більше 40 років. А саме: з лютого 1982 р. по жовтень 2000 р. - шляховий майстер Кременецького районного шляхового ремонтно - будівельного управління, з жовтня 2000 р. по травень 2002 р. - шляховий майстер Кременецького районного дорожнього підприємства, з травня 2002 р. по вересень 2005 р. - шляховий майстер філії «Кременецький райавтодор», з квітня 2011 р. по червень 2013 р. - шляховий майстер філії Кременецька «ДЕД», з червня 2013 р. по серпень 2014 р. - виконавець робіт філії Кременецька ДЕД», з серпня 2014 р. по даний час - шляховий майстер філії «Кременецька ДЕД».

ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю проживає з 1986 року у приміщенні дистанції (надалі будинок, нерухоме майно) за адресою: АДРЕСА_2 (до зміни назви - АДРЕСА_2 ), який знаходиться на балансі Філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП "Тернопільський облавтодор". Залишкова балансова вартість цього нерухомого майна станом на 2022 рік становить 83 865,00 грн. У тому числі: 1). Дистанція в м.Почаїв - 66 910,00 грн; 2). Підсобне приміщення в м. Почаїв -16 955,00 грн.

Як зазначає позивач, він утримує цей будинок та господарські споруди за власні кошти, сплачує усі комунальні платежі з 1986 року.

У позивача велика сім`я : дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є учасником бойових дій. Усі вони народилися та виросли у вказаному будинку. На даний час за адресою спірного нерухомого майна ( АДРЕСА_2 ) зареєстровані та проживають ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивач) та члени його родини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружина позивача), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька позивача), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син позивача), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (невістка позивача), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук позивача).

Одночасно у позові зазначено, що позивач і його сім`я гостро потребують покращення житлових умов проживання. Будинок потребує капітального ремонту, який не проводився з часу введення його в експлуатацію, але ОСОБА_1 не має законного права його проводити, так як не являється його власником.

Крім того зазначає, що станом на серпень 2022 року відповідач має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 111 272,94 грн.

Позивач, посилаючись на те, що вищевказане нерухоме майно (лінійна дистанція (обладнана під житловий будинок) та підсобне приміщення до неї) набуте ним правомірно, тобто він добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, а також у порядку статей 335, 344ЦК України, звернувся до Господарського суду Тернопільської області із даним позовом щодо захисту своїх прав шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно (лінійна дистанція обладнана під житловий будинок) загальною площею 71,5 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м., допоміжною 33,2 кв. м., позначено на плані літерою "Аl", прибудова літ «а», сходи літ. «сх», погріб літ. «Б», господарська будівля літ. «В», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

2.2. Правова позиція відповідача.

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" проти позовних вимог заперечує, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

2.3. Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України у наданих суду поясненнях (вх№1450 від 17.02.2023) щодо позову або відзиву, категорично заперечує проти позовних вимог, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що грубо порушують конституційне право власності Компанії і не можуть бути задоволені з огляду на підстави, зазначені у вказаних поясненнях.

2.4. Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України.

Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України у наданих суду Поясненнях на позовну заяву ОСОБА_1 вважає викладені позивачем міркування та аргументи безпідставними, заявлені вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Висновки суду із посиланням на норми закону.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача, заперечення відповідача, пояснення третіх осіб, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 із посиланням на те, що ним правомірно набуто нерухоме майно (лінійна дистанція та підсобне приміщення до неї), яке він добросовісно набув та володіє ним впродовж вже більше десяти років звернувся до суду за захистом своїх прав.

Предметом спору є визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно (лінійна дистанція обладнана під житловий будинок ) загальною площею 71,5 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м., допоміжною 33,2 кв. м., позначено на плані літерою "А1", прибудова літ «а», сходи літ. «сх», погріб літ. «Б», господарська будівля літ. «В», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працює у Філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП "Тернопільський облавтодор". Загалом загальний та безперервний стаж позивача в дорожній службі становить більше 40 років. А саме: з лютого 1982 р. по жовтень 2000 р. - шляховий майстер Кременецького районного шляхового ремонтно - будівельного управління, з жовтня 2000 р. по травень 2002 р. - шляховий майстер Кременецького районного дорожнього підприємства, з травня 2002 р. по вересень 2005 р. - шляховий майстер філії «Кременецький райавтодор», з квітня 2011 р. по червень 2013 р. - шляховий майстер філії Кременецька «ДЕД», з червня 2013 р. по серпень 2014 р. - виконавець робіт філії Кременецька ДЕД», з серпня 2014 р. по даний час - шляховий майстер філії «Кременецька ДЕД».

Даний факт підтверджується витягом із наказу Кременецького районного ШРБУ №8-к від 08.02.1982 року, записами у трудовій книжці та характеристикою із місця роботи .

Позивач є багатодітним батьком і разом із своєю сім`єю проживає з 1986 року у приміщенні дистанції (надалі будинок/нерухоме майно) за адресою: АДРЕСА_2 (до зміни назви - АДРЕСА_2 ), утримує цей будинок та господарські споруди за власні кошти, сплачує усі комунальні платежі з 1986 року, що підтверджується довідкою Почаївського комбінату комунальних підприємств (код ЄДРСПОУ- 03353816) №821 від 16.08.2022 року, довідкою філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП "Тернопільський облавтодор" №29 від 17.08.2022 року, актом обстеження на факт проживання Почаївської міської ради від 23.08.2022 року та особовим рахунком за № НОМЕР_2 на оплату електроенергії.

Разом з тим, приміщення знаходиться на балансі Філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП "Тернопільський облавтодор". Залишкова балансова вартість цього нерухомого майна станом на 2022 рік становить 83 865,00 грн, у тому числі: 1). Дистанція в м. Почаїв - 66 910,00 грн; 2). Підсобне приміщення в м. Почаїв -16 955,00 грн.

Даний факт позивач підтверджує довідкою Філії "Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Тернопільський облавтодор" №27 від 17.08.2022.

Також зазначає, що на даний час за адресою спірного нерухомого майна ( АДРЕСА_2 ) зареєстровані та проживають: сам позивач та члени його родини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивач), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружина позивача), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька позивача), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син позивача), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (невістка позивача), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук позивача), підтверджується довідкою про склад сім`ї Почаївського комбінату комунальних підприємств (код ЄДРПОУ- 03353816) №834 від 18.08.2022.

При цьому, заявник посилаючись на те, що відповідач права власності позивача на спірне майно не визнає, а давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, вважає, що нерухоме майно (лінійна дистанція та підсобне приміщення до неї) набуте ним правомірно, тобто він добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років і іншим шляхом визнати за ним право власності неможливо, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 в порядку приписів статей 15,16, 335, 344 ЦК України, до Господарського суду Тернопільської області із даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю.

Зазначені доводи позивача суд розглядає критично, з огляду на таке.

Згідно статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

КГС зазначив, що за змістом частини 1 статті 344 ЦК України однією з обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю є наявність у спірного майна правового режиму нерухомої речі, тобто об`єкта нерухомості, який прийнято в експлуатацію (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 по справі №910/17274/17).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, а саме таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

При цьому, Суд касаційної інстанції визнав помилковим висновок судів попередніх інстанцій про нікчемність договору купівлі-продажу майна, а за наявності чинного договору купівлі-продажу, правомірність укладення якого презюмується в силу вимог статті 204 ЦК України, відповідно є передчасним висновок про наявність підстав для визнання за Товариством (покупцем) права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

ВС також зауважив, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).

АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» створено на виконання Указу Президента України від 8 листопада 2001 року № 1056 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України», відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2002 року № 221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"», якою встановлено, що засновником Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг України.

Компанія є юридичною особою з дати її державної реєстрації (п. 4.1 Статуту) Статутом Компанії (п.п. 6.1, 6.2) визначено, що Компанія є правонаступником майнових прав та інших активів державних дорожніх підприємств, майно яких передано до статутного капіталу Компанії.

Статут відповідача, затверджений Головою Державного агентства автомобільних доріг України 29.11.2019 №484 (далі по тексту також Статут).

Так згідно пункту 1.1 Статуту ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 р. №156 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. №221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і наказу Державної служби автомобільних доріг України від 05.03.2002 р. №93.

Пунктом 1.4. Статуту ДП «Тернопільський облавтодор», Засновником Підприємства є акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", ідентифікаційний код 31899285, 100% акцій якого належать державі.

Відповідно до пункту 4.4 Статуту ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», підприємство має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном в порядку та з обмеженнями, установленими законодавством, Статутом Засновника, цим Статутом та внутрішніми (локальними) документами, затвердженими Засновником та п.4.5 Статуту ДП «Тернопільський облавтодор», у випадках, передбачених Статутом Засновника та внутрішніми (локальними) документами Засновника, Підприємство має право здійснювати операції з майном за обов`язкового погодження (з дозволу) Засновника та погодження Вищого органу Засновника.

Згідно акту передачі майна Кременецького райавтодору до статутного фонду ДАК "Автомобільні дороги України" від 17.06.2002 згідно розрахунку вартості майна для формування статутного фонду ДАК, акту прийому передачі майна Кременецького райавтодору "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" станом на 31.03.2002 та відповідного інвентаризаційного опису основних засобів (рах.10 суб.рах.103 Будинки та споруди) із зазначенням у п.8 та 11 Дистанцій у м.Почаєві, до переліку майна, що було передано до статутного фонду АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" увійшло також спірне майно.

АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» здійснює володіння, користування і розпорядження своїм майном відповідно до мети діяльності Компанії (п. 6.5. Статуту). Відповідно до п. 6.6. Статуту здійснюючи право власності, Компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності Компанії.

Пунктом 4.7. Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» передбачено право Компанії утворювати в установленому законом порядку дочірні підприємства та відокремлені структурні підрозділи (філії, представництва, відділення тощо) як на території України, так і за її межами.

Спірне приміщення, а саме: Дистанція в м.Почаїв, підсобне приміщення в м.Почаїв та все інше нерухоме та рухоме майно, яке належить ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» було передано на баланс ДП «Тернопільський облавтодор», входить до статутного капіталу ДАК, є власністю товариства, перебуває у господарському віданні відповідача - дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» і обліковується на балансі філії «Кременецька ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» як виробниче (складське) приміщення, будинок майстра (службове). Відповідно саме Підприємство має право здійснювати операції з майном за обов`язкової згоди Засновника, як власника майна, закріпленого за Підприємством.

Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано самим позивачем - ОСОБА_1 , останньому було добре відомо, що він володіє чужим майном і, що спірний об`єкт був наданий йому керівництвом районного шляхового ремонтно-будівельного управління облшляхбуду під час прийняття на роботу, на посаду майстра для використання у роботі під час виконання трудових обов`язків як службове приміщення, фактично як будинок майстра, який хоч і має умови для проживання, проте є виробничим приміщенням (із нежитлового у житлове приміщення не переведений у зв`язку із чим не є житловим приміщенням відповідно до вимог закону).

Також , як вбачається із доданої позивачем до позовної заяви довідки філії «Кременецька ДЕД», в якій чітко зазначено, що спірний об`єкт - це дистанція лінійна у м. Почаїв та підсобне приміщення 1969 року введення в експлуатацію з інвентарним номером 12,13 відповідно. Отже, майно, яке позивач просить передати йому у власність, належить до майна власника - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», знаходиться в користуванні та на балансі філії «Кременецька ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор».

Крім того, сам позивач у позовній заяві зазначає, що проживає у приміщенні дистанції, яка знаходиться на балансі філії «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця ДП «Тернопільський облавтодор», проте відповідач право власності позивача на спірне майно не визнає.

Отже, зазначеним ще раз підтверджується той факт, що позивач обізнаний в тому, що даний об`єкт знаходиться у власності Державної акціонерної компанії та перебуває на балансі філії ДП.

На думку суду зазначені обставини виключають можливість застосування норм про набувальну давність до вищезазначеного майна.

Також, суд звертає увагу, що безперервність володіння може мати місце з моменту звільнення позивача із роботи, і саме із моменту втрати права на службове приміщення бере свій відлік строк безперервності володіння.

Проте, безтитульність (незаконність) володіння чужим майном взагалі не має місця у даній справі, адже позивач будучи працівником філії ДП законно користується службовим приміщенням як будинком майстра при виконанні трудових обов`язків за згоди керівництва.

Стосовно тверджень позивача, що спірне нерухоме майно є житловим приміщенням та посилання позивача на придатність нежитлового приміщення для проживання, то суд вважає їх безпідставними, оскільки жодних доказів того, що майно Компанії як виробниче (службове) приміщення, будинок майстра переведено із нежитлового у житловий фонд згідно встановлених вимог закону, суду не надано.

Так, відповідно до п. 3 постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку як службові жилі приміщення підлягають Державному обліку.

Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації. Лінійна дистанція та підсобне приміщення у м. Почаїв по вул. Лосятинській, 54 не перебувають на обліку житлового фонду та не внесені в Єдиний реєстр об`єктів державної власності, що створений у відповідності до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» і постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 р. № 467 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності», тобто спірне нерухоме майно не належить до державного житлового фонду.

Водночас стаття 7 Житлового кодексу України встановлює обов`язок періодично проводити обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду.

Придатність житла для проживання визначається шляхом обстеження житлових будинків згідно з Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 року № 189.

Відповідно до вказаного Положення обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби (п.3 Положення).

На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації (п. 4 Положення).

При цьому, суд зазначає, що жодних Актів компетентних органів (місцевої влади, житлово-експлуатаційної організації, власника чи органу управління відомчим фондом, а також санітарно-епідеміологічної станції, архітектурного служби тощо), які б свідчили про визнання придатності спірного приміщення для проживання, до матеріалів справи не долучено.

Як підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.03.2008, виданим на підставі рішення виконкому Почаївської міської ради 25.12.2007, приміщення лінійної дистанції та підсобне приміщення належать АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на праві власності.

Весь житловий фонд, наявний у державних дорожніх підприємствах на момент утворення ДАКу та все інше майно як нежитлове увійшло до статутного капіталу ДАКу, передане в користування та на баланс філій ДП, де і обліковується.

Статтею 85 Господарського кодексу України, статтею 115 Цивільного кодексу України встановлено, що господарське товариство є власником: - майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; - продукції, виробленої в результаті господарської діяльності товариства; - доходів, одержаних від господарської діяльності товариства; - іншого майна, набутого товариством на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Пунктом 4.2. Статуту ДП «Тернопільський облавтодор» визначено, що власником майна, переданого до господарського відання Підприємства Засновником, залишається Засновник, проте підприємство має вчиняти передбачені законодавством заходи для захисту такого майна.

Пунктом 4.6 Статуту встановлено, що відчуження, передача основних засобів в оренду [інше тимчасове користування третіми особами), передача їх у заставу (іпотеку), а також списання з балансу майна здійснюється Підприємством відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх (локальних) документів і рішень засновника і цього Статуту.

Відповідно до пункту 5.7. Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України №Н-175 від 11.08.2022 (далі - Статут ДАК), майно Компанії, яке закріплено на праві господарського відання або передано дочірнім підприємствам Компанії на іншому праві не може бути об`єктом звернення стягнення за зобов`язанням дочірнього підприємства Компанії, передаватися в оренду, заставу, іпотеку чи іншим способом відчужено без дозволу Компанії.

Згідно з підпунктом 10.2 Статуту ДАК, до виключної компетенції Вищого органу належить погодження продажу, обміну та відчуження у інший спосіб нерухомого майна Компанії та її дочірніх підприємств за поданням Наглядової ради Компанії.

Відповідно до пункту 1.11. Положення про порядок відчуження шляхом продажу майна АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його дочірніх підприємств, затвердженого рішенням Наглядової ради АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» протокол від 14.09.2021 №30/2021 та погоджено листом Державного агентства автомобільних доріг України від 28.09.2021 №4345/1/10-02/16-4455/10-21 (далі - Положення), право власності на нерухоме майно та об`єкти незавершеного будівництва, що є предметом реалізації, до моменту такої реалізації має бути зареєстроване за Компанією в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 1.12. Положення, відчуження нерухомого майна та, у випадку передбаченому п.1.15. цього Положення, спеціалізованого майна, відбувається після отримання погодження Наглядової ради, Укравтодору та дозволу Компанії.

Пунктом 1.14. Положення встановлено, що пропозиції щодо доцільності відчуження майна подаються правлінням Компанії щодо майна, яке обліковується на її балансі чи власником якого є Компанія, або керівником Підприємства щодо майна, яке обліковується на його балансі.

Відповідно до пункту 2.1. Положення, відчуження майна здійснюється на конкурентних засадах, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством.

Пунктами 2.8 - 2.11 Положення передбачено, для отримання погодження на відчуження нерухомого майна (та, у визначених випадках, спеціалізованого майна) Компанія направляє на розгляд Наглядовій раді документи, визначені пунктом 2.3 Положення, які попередньо розглянуті та схвалені Правлінням Компанії. Після отримання погодження від Наглядової ради на відчуження майна Компанія звертається до Укравтодору листом, до якого додаються документи які передбачені пунктом 2.3 Положення. Укравтодор надає погодження або заперечення щодо відчуження нерухомого майна у формі листа за підписом Укравтодору. У випадку відмови Укравтодору (або Наглядової ради) Компанія письмово повідомляє Підприємство про це, та у разі необхідності повертає документи на доопрацювання.

Згідно з пунктами 2.13 2.15 Положення, встановлено, що стартова ціна визначається за результатами незалежної оцінки майна. Незалежна оцінка майна та рецензія на звіт про незалежну оцінку майна здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, відібраними Наглядовою радою Компанії. Організатор має право покласти витрати з проведення незалежної оцінки на переможця аукціону. Дана інформація має бути зазначена в умовах аукціону, визначених в оголошенні, яке розміщується в ЕТС.

Тобто, Положенням встановлений чіткий порядок відчуження майна АТ ДАК «Автомобільні дороги України», який передбачає продаж на конкурентних засадах із обов`язковим наданням погодження Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України.

Таким чином, судом встановлено, що з моменту передачі майна до статутного фонду АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» дане нерухоме майно є власністю АТ «ПАК «Автомобільні дороги України» (ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», ст. 115, 324-327 ЦК України, ст.62, 85 ГК України, п.6.3 Статуту Компанії, Положення про порядок відчуження шляхом продажу майна АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його дочірніх підприємств), форма власності державна.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право власності є непорушним, а власник не може бути протиправно позбавлений свого права власності.

Відчуження майна Компанії відповідно до цього Положення здійснюється шляхом його продажу на електронному аукціоні через електронні майданчики операторів електронного аукціону в електронній торговій системі Рrоzоrrо. Продажі.

Відчуження майна здійснюється на конкурентних засадах, за винятком випадків передбачених чинним законодавством (п. 2.1. Положення).

Враховуючи, що у справі відсутні докази відчуження майна, законним власником якого є відповідач, та яким користується позивач, суд вважає безпідставним звернення ОСОБА_1 із позовними вимогами щодо визнання права власності на нерухоме майно (лінійна дистанція обладнана під житловий будинок) загальною площею 71,5 кв. м., яке знаходиться за адресою ( АДРЕСА_2 ).

Суд, також, відзначає, що спірне нерухоме майно є лінійною дистанцією обладнаною під житловий будинок, яке не відноситься до державного житлового фонду, оскільки не перебуває на обліку в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, створеному у відповідності до Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та постанови КМУ від 14 квітня 2004 року №467 "Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності".

Встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення.

Такої правової позиції дотримано Верховним Судом у постановах від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).

На підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що приміщення входить до статутного фонду ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" і є власністю товариства, перебуває у повному господарському віданні його дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор", а відтак, лише підприємство має право здійснювати операції з майном за обов`язкового погодження (з дозволу) Засновника та погодження Вищого органу Засновника.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 344 цього Кодексу визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За наведеного, необхідною умовою визнання права власності на нерухоме майно є факт добросовісного заволодіння чужим майном.

Добросовісне заволодіння означає, що ОСОБА_1 не знав і не міг знати про те, що він заволодів чужим майном, тобто у нього не було сумніву щодо правомірності набуття майна.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем у судових засіданнях, заселення в спірну будівлю, яка не є житловим приміщенням, відбулося з дозволу керівництва філії Кременецького районного шляхового ремонтно-будівельного управління облшляхбуду під час прийняття на роботу, на посаду майстра для використання у роботі під час виконання трудових обов`язків як службове приміщення, фактично як будинок майстра, який хоч і має умови для проживання, проте є виробничим приміщенням (із нежитлового у житлове приміщення не переведений, у зв`язку із чим не є житловим приміщенням відповідно до вимог закону).

Також, позивачем було додано до позовної заяви довідку філії «Кременецька ДЕД», в якій чітко зазначено, що спірний об`єкт - це дистанція лінійна у м. Почаїв та підсобне приміщення 1969 року введення в експлуатацію з інвентарним номером 12, 13 відповідно та про те, що начебто філія не заперечує щодо приватизації вказаного майна. Отже, зазначене ще раз підтверджує, що майно, яке Позивач просить передати йому у власність, належить до майна власника - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», знаходиться у користуванні та на балансі філії «Кременецька ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» і Позивач знав про те, що даний об`єкт знаходиться у власності державної акціонерної компанії та на балансі філії ДП. Відтак, зазначене виключає можливість застосування норм про набувальну давність до вищезазначеного майна.

Тож, позивач був обізнаний про власника будівлі та звертався до нього з питанням приватизації майна, а отже знав, що заволодів чужою річчю, а тому суд вважає, що позивач не є добросовісним набувачем спірного приміщення, відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Володіння майном може вважатися добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважаючи, що спірне майно належить на праві власності ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, а вимоги відповідача не підпадають під норми Закону, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, 2. Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

4. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у позові, суд, використовуючи право, надане йому статтею 129 ГПК України, судові витрати у вигляді 2 481 грн 00 коп. судового збору покладає на позивача у справі - ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, з 74 по 79, 86, 129, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України. Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручити наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено - 12.09.2023.

Суддя В.Л. Гевко