ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2023 р. Cправа № 902/144/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Шейгець І.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури (23700, Вінницька обл., місто Гайсин, вулиця Волонтерів, будинок 15А, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909)

в інтересах держави в особі:

позивача: Гайсинської міської ради (23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 1 Травня, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 03084523)

до відповідача: Приватного підприємства "Бук 2007" (23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 14 Березня, будинок 1, корпус А, ідентифікаційний код юридичної особи 34849290)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне агенство меліорації та рибного господарства України (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 45-А, ідентифікаційний код юридичної особи 37472282) в особі Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області (21000, Вінницька обл., місто Вінниця, провулок Селянський , будинок 9)

про зобов`язання повернути земельні ділянки

за участю:

прокурора - Паук В.В., згідно посвідчення

представника позивача - не з`явився

представника відповідача - адвокат Кучерява І.П., згідно довіреності

представник третьої особи - не з`явився

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 02.02.2023 року надійшла позовна заява першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради до Приватного підприємства "Бук 2007" про зобов`язання повернути земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 року справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 07.02.2023 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/144/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 07.03.2023 року о 10:00 год.

24.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 21.02.2023 (вх. № 01-34/1766/23 від 24.02.2023) у якому останній проти позову заперечив з підстав наведених у ньому, у задоволенні позову просив відмовити.

24.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 21.02.2023 (вх. № 01-34/1767/23 від 24.02.2023) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

24.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 21.02.2023 (вх. № 01-34/1768/23 від 24.02.2023) про залишення позову без розгляду.

06.03.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання за вхідним № 01-34/2047/23 від 06.03.2023 про відкладення розгляду справи.

06.03.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання за вхідним № 01-34/2048/23 від 06.03.2023 про приєднання до матеріалів справи доказів з додатками.

06.03.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання за вхідним № 01-34/2049/23 від 06.03.2023 про витребування доказів.

06.03.2023 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив № 51-818вих-23 від 01.03.2023 (вх. № 01-34/2054/23 від 06.03.2023).

06.03.2023 на електронну адресу суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду № 51-899вих-23 від 06.03.2023 (вх. № 01-34/2094/23 від 06.03.2023) без електронного підпису. Ідентичні заперечення з електронним цифровим підписом надійшли до суду 07.03.2023 за вхідним № 01-34/2118/23.

У судовому засіданні 07.03.2023 року суд постановив ухвали про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/144/23 на 21.03.23 о 14:00 год., які занесено до протоколу судового засідання.

09.03.2023 до суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду № 51-899вих-23 від 06.03.2023 (вх. № 01-34/2268/23 від 09.03.2023) у паперовому вигляді (ідентичні заперечення надійшли до суду також 16.03.2023 та 20.03.2023).

20.03.2023 до суду від прокурора надійшов супровідний лист № 51-992вих-23 від 14.03.2023 (вх. № 01-34/2555/23 від 20.03.2023) з копією листа на підтвердження отримання позивачем повідомлення про представництво прокуратурою інтересів останнього.

20.03.2023 на електронну адресу суду та 21.03.2023 на поштову адресу суду від прокурора надійшла заява № 51-1054вих-23 від 17.03.2023 (вх. № 01-34/2626/23 від 21.03.2023) про зміну підстав позову.

21.03.2023 до суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів № 51-1026вих-23 від 15.03.2023 (вх. № 01-34/2614/23 від 21.03.2023) у паперовому варіанті.

21.03.2023 до суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів № 51-1018вих-23 від 15.03.2023 (вх. № 01-34/2627/23 від 21.03.2023) у паперовому варіанті.

21.03.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли заяви № б/н від 21.03.2023 у яких останній заперечує проти клопотань відповідача про залучення третьої особи, витребування доказів, приєднання до матеріалів справи доказів та просить розгляд справи здійснити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

На визначену судом дату 21.03.2023 у судове засідання з`явився прокурор та представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений ухвалою суду від 08.03.2023, яку було надіслано за адресою місцезнаходження сторін та на електронну адресу позивача.

Прокурором подано письмові пояснення щодо заперечення на клопотання про витребування доказів № 15/3-191вих-23 від 21.03.2023, письмові пояснення щодо заперечення на клопотання про долучення до справи доказів № 15/3-192вих-23 від 21.03.2023 та заперечення на клопотання про залучення до участі у справі третьої особи № 15/3-190вих-23 від 21.03.2023.

За наслідками судового засідання 21.03.2023 року суд постановив ухвали про долучення відзиву та відповіді на відзив до матеріалів справи, відкладення розгляду клопотання представника відповідача про залучення 3-ої особи, клопотання про залишення позову без розгляду, клопотання про витребування доказів, заяви прокурора щодо зміни підстав позову та про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні у справі № 902/144/23 до 06.04.2023 о 12:00 год., які занесено до протоколу судового засідання.

22.03.2023 до суду від позивача надійшла заява № б/н від 21.03.2023 (вх. № 01-34/26/94/23 від 22.03.2023) із запереченнями щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

30.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову № б/н від 28.03.2023 (вх. № 01-34/3004/23 від 30.03.2023).

30.03.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява № б/н від 28.03.2023 (вх. № 01-34/3005/23 від 30.03.2023) у якій останній просив приєднати до матеріалів справи відповідь Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області на адвокатський запит представника відповідача та у зв`язку з цим - клопотання про витребування доказів залишити без розгляду в частині витребування доказів від Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області.

05.04.2023 на електронну адресу суду від прокурора надійшли письмові пояснення щодо уточнення фактичних обставин позовної заяви № 15/3-245вих-23 від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3235/23 від 05.04.2023).

06.04.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника позивача № б/н від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3276/23 від 06.04.2023), заява про відмову у задоволенні відзиву на заяву про зміну підстав позову № б/н від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3278/23 від 06.04.2023) та заява про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду № б/н від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3279/23 від 06.04.2023).

Ухвалою від 06.04.2023 судом у задоволенні клопотання ПП «Бук 2007» про залишення позову без розгляду відмовлено, задоволено частково клопотання відповідача про витребування доказів, задоволено клопотання про залучення третьої особи, залучено до участі у справі № 902/144/23 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне агенство меліорації та рибного господарства України в особі Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області, відкладено підготовче засідання у справі № 902/144/23 на 27.04.2023 о 10:00 год.

12.04.2023 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив № 51-1426вих-23 від 11.04.2023 (вх. № 01-34/3480/23 від 12.04.2023) у електронному вигляді та 17.04.2023 - у паперовому варіанті (вх. № 01-34/3618/23 від 17.04.2023).

19.04.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява № б/н від 19.04.2023 (вх. № 01-34/3741/23 від 19.04.2023) про долучення до матеріалів відповідей на адвокатський запит та докази надіслання відзиву з додатками третій особі.

25.04.2023 до суду від прокурора надійшов лист № 51-1602вих-23 від 21.04.2023 (вх. № 01-34/3972/23 від 25.04.2023) про долучення доказів надіслання копії позовної заяви з додатками, відповіді на відзив третій особі.

27.04.2023 до суду від прокурора надійшло клопотання № 51/3-281вих-23 від 26.04.2023 (вх. № 01-34/4073/23 від 27.04.2023) про долучення доказів до матеріалів справи на виконання вимог суду.

27.04.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання № б/н від 27.04.2023 (вх. № 01-34/4076/23 від 27.04.2023) про призначення у справі № 902/144/23 судової земельно-технічної експертизи та судової товарознавчої експертизи.

27.04.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява № б/н від 27.04.2023 (вх. № 01-34/4077/23 від 27.04.2023) про приєднання копії заяви відповідача до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.04.2023 року суд постановив ухвали про відкладення розгляду клопотання представника відповідача про призначення у справі № 902/144/23 судової земельно-технічної експертизи, судової товарознавчої експертизи для надання можливості висловлення своєї процесуальної позиції учасниками справи щодо заявленого клопотання про призначення експертизи та про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні у справі № 902/144/23 до 11.05.2023 о 14:00 год., які занесено до протоколу судового засідання.

04.05.2023 до суду від представника відповідача надійшли доповнення обгрунтування та уточнення питань до клопотання про призначення судової експертизи № б/н від 04.05.2023 (вх. № 01-34/4349/23 від 04.05.2023).

09.05.2023 від прокурора надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи № 15/3-311вих-23 від 08.05.2023 (вх. № 01-34/4473/23 від 09.05.2023).

09.05.2023 від прокурора надійшло клопотання про уточнення окремих відомостей позовної заяви та долучення до матеріалів справи додаткових доказів № 15/3-311вих-23 від 08.05.2023 (вх. № 01-34/4473/23 від 09.05.2023).

10.05.2023 від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи № б/н від 10.05.2023 (вх. № 01-34/4530/23 від 10.05.2023).

11.05.2023 від позивача надійшли пояснення щодо здійснених заходів № б/н від 11.05.2023 (вх. № 01-34/4576/23 від 11.05.2023).

Ухвалою від 11.05.2023 судом витребувано докази, відкладено підготовче засідання у справі № 902/144/23 на 30.05.2023 о 14:00 год.

16.05.2023 до суду від прокурора надійшло клопотання № 15/3-320вих-23 від 11.05.2023 (вх. № 01-34/4719/23 від 16.05.2023) про долучення до матеріалів справи доказів щодо меж водосховища та спірних земельних ділянок.

25.05.2023 на електронну адресу суд від позивача надійшов лист (вх. № 01-34/4982/23 від 25.05.2023) з додатками на виконання вимог суду, а також пояснення щодо здійснених заходів (вх. № 01-34/4986/23 від 25.05.2023).

29.05.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшла інформація (вх. № 01-34/5071/23 від 29.03.2023) щодо виконання ухвали суду від 11.05.2023 та пояснення щодо здійснених заходів.

29.05.2023 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов супровідний лист № 0-2-0.6-2507/2-23 від 26.05.2023 (01-34/5087/23 від 29.05.2023) з додатками на виконання вимог суду.

29.05.2023 від прокурора надійшли додаткові заперечення на клопотання про призначення експертизи № 15/3-370вих-23 від 29.05.2023 (вх. № 01-34/5088/23 від 29.05.2023).

У судовому засіданні 30.05.2023 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника Приватного підприємства "Бук 2007" № б/н від 27.04.2023 (вх. № 01-34/4076/23 від 27.04.2023) про призначення у справі № 902/144/23 судової земельно-технічної експертизи та судової товарознавчої експертизи з урахуванням доповнення обгрунтування та уточнення питань до клопотання про призначення судової експертизи № б/н від 04.05.2023 (вх. № 01-34/4349/23 від 04.05.2023).

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2023 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд заслухавши пояснення учасників справи без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про долучення заяви про застосування наслідків спливу позовної давності до матеріалів справи, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою від 30.05.2023 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/144/23, призначено справу № 902/144/23 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 27.06.2023 року о 10:00 год.

30.05.2023 до суду від позивача надійшла інформація щодо виконання ухвали суду від 11.05.2023 та пояснення щодо здійснених заходів №б/н від 26.05.2023 (вх. № 01-34/5132/23 від 30.05.2023).

20.06.2023 до суду від прокурора надійшли заперечення щодо задоволення заяви про застосування наслідків спливу позовної давності № 51/3-411вих-23 від 19.06.2023 (вх. № 01-34/5757/23 від 20.06.2023).

26.06.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання № б/н від 26.06.2023 (вх. № 01-34/5927/23 від 26.06.2023) про відкладення розгляду справи.

26.06.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення № б/н від 26.06.2023 (вх. № 01-34/5928/23 від 26.06.2023).

У судовому засіданні 27.06.2023 року суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/144/23 по суті на 11.07.2023 о 14:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

10.07.2023 до суду від представника позивача надійшла заява № б/н від 10.07.2023 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 11.07.2023 року суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/144/23 по суті на 11.08.2023 об 11:30 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

04.08.2023 до суду від представника позивача надійшла заява № б/н від 04.08.2023 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 11.08.2023 року суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/144/23 по суті на 25.08.2023 о 10:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату у судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача. Позивач, третя особа правом участі уповноваженого представника у судове засідання не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені ухвалою суду від 14.08.2023, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення учасникам справи.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що учасники справи повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи.

Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 25.08.2023 року суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення.

Після виходу з нарадчої кімнати, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Перший заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства "Бук 2007" (далі - ПП «Бук 2007») про зобов`язання повернути земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом підписання акту приймання-передачі.

На обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Гайсинською окружною прокуратурою встановлено, що ПП «Бук 2007» використовує земельну ділянку водного фонду, розташовану на річці Соб в околицях с. Дмитренки Гайсинського району Вінницької області, на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації Дмитренківського водосховища.

Відповідно до водогосподарського паспорту 1980 року на вказаний водний об`єкт та Режиму рибогосподарської експлуатації водосховище має назву - Дмитренківське водосховище.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель водного фонду державної власності на території Гайсинського району Вінницької області, виготовленої на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, встановлено, що зазначене водосховище розташоване на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області на річці Соб, зокрема на земельних ділянках площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67, 7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179.

09.01.2019 ПП «Бук 2007» отримано від Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області Дозвіл № 3 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) строком дії з 09.01.2019 по 08.01.2024.

Дозвіл видано на такий вид спеціального використання, як промисловий вилов водних біоресурсів згідно з Режимом рибогосподарської експлуатації на рибогосподарському водному об`єкті Дмитренківське водосховище із зазначенням у ньому даних стосовно дозволених для використання знарядь лову і дозволених для вилучення видів водних біоресурсів та обсягів їх вилучення аналогічних тим, що наведені в Режимі рибогосподарської експлуатації.

На підставі Режиму та Дозволу відповідачем, як користувачем промислового лову, щорічно здійснюється вселення та вилов водних біоресурсів з Дмитренківського водосховища в обсягах, встановлених Режимом.

Зазначене свідчить, що відповідачем на Дмитренківському водосховищі, здійснюється рибогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.

Прокурор зазначив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно за ПП «Бук 2007» речові права на земельні ділянки водного фонду не зареєстровані та ПП «Бук 2007» на порушення вимог ст. 51 Водного кодексу України, ст. ст. 123-126 Земельного кодексу України використовує спірне водосховище та зайняті ним земельні ділянки без будь-яких правовстановлюючих документів.

Отже, відповідач упродовж 2016-2022 років використовує водні ресурси держави, а саме водний об`єкт Дмитренківське водосховище, для цілей здійснення рибного господарства, не маючи для цього жодних правових підстав.

За твердженням прокурора Режим рибогосподарської експлуатації та Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах відповідно до вимог чинного законодавства не надають ПП «Бук 2007» права користування водосховищем як водним об`єктом та земельною ділянкою під ним, отже відповідач здійснює використання Дмитренківського водосховища та земельних ділянок, на яких воно розташоване, за відсутності достатніх правових підстав, а тому вказані об`єкти підлягають поверненню власнику - Гайсинській міській раді Гайсинського району Вінницької області.

На обґрунтування підстав представництва держави в особі Гайсинської міської ради, прокурором зазначено, що з 27.05.2021 року органом уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зважаючи на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 є Гайсинська міська рада Гайсинського району Вінницької області.

Гайсинською окружною прокуратурою, з метою встановлення підстав для представництва, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Гайсинської міської ради скеровано запити від за № 51-3015 вих-22, від 27.12.2022 за № 51-3486 вих-22 з питань законності використання спірного водного об`єкта.

Листами від 05.12.2022 за № 02.2-08/02.2-17-2029 та від 30.12.2022 № 02.2-08/02.2-17-2152 Гайсинська міська рада Гайсинського району Вінницької області проінформувала окружну прокуратуру про те, що ПП «Бук 2007» використовує Дмитренківське водосховище, розташоване ра річці Сіб (басейн річки Південний Буг) на підставі Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, наданого Управлінням Державного агенства рибного господарства у Вінницькій області. Договори оренди землі з ГІП «Бук 2007» не укладалися, а також рішення про відведення земельних ділянок останньому Гайсинською міською радою не приймалися.

Окрім того, Гайсинська міська рада у своєму листі від 23.01.2023 № 02.2- 08/02.2-17-127 на запит окружної прокуратури від 18.01.2023 за № 51-283 вих- 23 повідомила, що міською радою заходи представницького характеру щодо припинення використання (повернення) спірної земельної ділянки водного фонду не вживалися та не вживатимуться у майбутньому.

Отже, прокурором вказано уповноваженому на захист інтересів держави органу про наявні порушення та необхідність судового захисту інтересів держави, натомість позивачем чітко повідомлено про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом порушених інтересів держави до суду.

Прокурор зазначив, що за наявності підстав, що були очевидні (внаслідок загальнодоступності правових норм та обізнаності про обставини використання спірного водного об`єкту), та повноважень на звернення до суду уповноваженим суб`єктом - Гайсинською міською радою не вжито та не плануються до вжиття заходи із забезпечення судового захисту порушених інтересів держави, що свідчить про наявність підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач у поданих до суду заявах від 20.03.2023 (вх. № 01-34/2621/22 від 21.03.2023), від 05.04.2023 (вх. № 01-34/3276/23 від 06.04.2023) позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у відзиві проти заявлених позовних вимог заперечив зазначивши про те, що Приватне підприємство "Бук 2007" зареєстроване як суб`єкт господарювання з основним видом економічної діяльності - прісноводне рибальство та здійснює діяльність з рибогосподарської експлуатації на підставі відповідних дозвільних документів, виданих та погоджених органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, зокрема Режиму рибогосподарської експлуатації Дмитренківського водосховища, розташованого на р. Сіб Гайсинського району Вінницької області (термін дії Режиму від 11.08.2016р. до 11.08.2026р.) та Дозволу №3 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), (строку дії дозволу - з 09.01.2019р. по 08.01.2024р.). Наведені документи не є правовстановлюючим для конкретної земельної ділянки та є правовстановлюючими документами для здійснення рибогосподарської експлуатації у конкретному водному об`єкті чи на конкретній ділянці водного об`єкту на конкретно визначених умовах.

Відповідач не займає та не використовує земельну ділянку, а лише здійснює заходи з рибогосподарської експлуатації.

На момент отримання ПП «Бук 2007» дозволу на використання біоресурсів та режиму рибогосподарської експлуатації законодавством не передбачалось обов`язку отримання в оренду (користування) земельної ділянки водного фонду для здійснення режиму рибогосподарської експлуатації.

Щодо посилань прокурора на постанови Верховного Суду відповідач зауважує, що наведені позивачем висновки зроблені на основі інших фактичних обставин спірних відносин та не є релевантними.

Також відповідач зазначає, що ним отримано дозвільні документи на здійснення Режиму рибогосподарської експлуатації, який є чинним, підприємство здійснює режим рибогосподарської експлуатації протягом тривалого часу, контролюючими органами при здійсненні перевірок дотримання вимог законодавства порушень не встановлено, заперечень щодо використання водних біоресурсів відповідачем від праворозпорядчих органів спірних земельних ділянок до ПП «Бук 2007» не надходило, підприємство вчасно сплачує встановлені законом податки та збори від своєї діяльності.

Натомість прокурор ставить у вину підприємству не вчинення дій з оформлення прав на земельну ділянку та вимагає повернути земельну ділянку без припинення дії дозвільних документів, не враховуючи вимог щодо відшкодування відповідачу збитків. Такі обставини на думку відповідача свідчать про подання позову всупереч засадам верховенства права та принципу правової визначеності. Відтак у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

На обгрунтування своїх правових позицій прокурором, відповідачем подавалися відповідь на відзив, письмові пояснення щодо обставин справи та спірних правовідносин.

Також відповідачем подано до суду заяву про застосування спливу позовної давності. У вказаній заяві представник відповідача зазначає, що відповідач здійснює вселення та вилов водних біоресурсів на Дмитренківському водосховищі, розташованому на р. Сіб Гайсинського району Вінницької області на підставі дозвільних документів з 2013 року, позивач обізнаний та міг дізнатись про порушення своїх прав з 2013 року, з огляду на складення щорічних актів про виконання робіт із вселення водних біоресурсів у тому числі за участю представника органу місцевого самоврядування, а тому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на пропуск строку позовної давності.

Прокурор у запереченнях на заяву про застосування спливу позовної давності зауважив, що органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження власника щодо спірних земельних ділянок водного фонду упродовж 2013-2020 років та з 01.01.2021 по 27.05.2021 відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України була Вінницька обласна державна адміністрація, представник якої акти на які посилається відповідач не підписував, відтак зазначений уповноважений орган не знав і не міг знати про використання відповідачем земельних ділянок та водного об`єкту з порушенням вимог чинного законодавства. Представники Гайсинської міської ради (зокрема, працівники Кунянського старостату цієї ради) у період після 27.05.2021 підписували лише Підсумкові акти про виконання робіт із вселення водних біоресурсів та робіт, що належать до природоохоронних заходів від 06.11.2021 та 16.11.2022, тому станом на дату подання прокурором позову (26.01.2023) строк позовної давності не завершився.

Прокурором також зазначено, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ст. 59 Земельного кодексу України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога «зобов`язати повернути земельну ділянку водного фонду» має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи, на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області розташоване Дмитренківське водосховище на річці Соб.

Згідно водогосподарського паспорту виготовленого у 1980 році та затвердженого 16.11.1982 року, водосховище має назву - Дмитринківське (т.1 а.с. 51-68).

У водогосподарському паспорті зазначено, що місцезнаходженням водосховища є Гайсинський район, Вінницька область, тип водосховища - русловий та визначено призначення водосховища - для енергетики та зрошення.

У примітках цього паспорту зазначено, що для зрошення в теперішній час водосховище не використовується.

У відповідь на запит Гайсинської окружної прокуратури листом від 16.11.2022 року № 1408/03 Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг повідомило, що згідно водогосподарського паспорта, виготовленого проектним інститутом «Укргипроводхоз» у 1980 році Дмитренківське водосховище призначене для енергетики та зрошення. Проте, в паспорті зроблена примітка про те, що дане водосховище по факту не використовується для зрошення, отже, воно не належить до водосховищ комплексного призначення. Також зазначило, що звернень щодо розгляду та надання пропозицій територіальному органу Держводагентства стосовно погодження договорів оренди землі в комплексі з розташованими на ньому Дмитренківським водосховищем до Басейнового управління не надходило (т.1 а.с. 50).

Судом встановлено, що 30 липня 2012 року Держрибагентством України видано ПП «Бук 2007» ліцензію серії АВ № 581639 на здійснення діяльності, пов`язаної з промисловим виловом риби, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств з необмеженим строком дії починаючи з 31.07.2012 року (т.1 а.с.180).

27.12.2013 року Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області видано Приватному підприємству "Бук 2007" Дозвіл №3 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) із зазначенням виду спеціального використання - згідно із Режимом рибогосподарської експлуатації від 10.08.2007 року та строком дії дозволу - з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 224).

У червні 2016 року Національним університетом біоресурсів і природокористування України на замовлення ПП «Бук 2007» розроблено Режим рибогосподарської експлуатації Дмитренківського водосховища, розташованого на р. Сіб Гайсинського району Вінницької області, який погоджено 01.07.2016 року Державним агентством рибного господарства України та 08.06.2016 року Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області (далі - Режим) (т. 1 а.с. 31-34, 181-183).

У пункті 2.1. Режиму зазначено, що місцезнаходженням водного об`єкта є Дмитринківське водосховище розташоване на річці Сіб (басейн річки Південний Буг) в околицях села Дмитренки Гайсинського району Вінницької області.

У пункті 2.2. Режиму зазначені розміри водосховища, зокрема, довжина 7,7 км, середня ширина 0,47 км, площа водного дзеркала 362 га.

Згідно пунктів 16, 17 Режиму за виконання вимог складених для цього Режиму відповідає ПП «Бук 2007» та термін дії режиму з 11.09.2016 року по 11.08.2026 року.

У 2019 році до пунктів 6, 7, 11 цього Режиму були внесені зміни та визначено, що Режим діє з 12.03.2019 по 11.08.2026 року. (т. 1 а.с. 34, 184).

09.01.2019 року Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області видано Приватному підприємству "Бук 2007" Дозвіл №3 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), із зазначенням виду спеціального використання - згідно із Режимом рибогосподарської експлуатації від 01.07.2016 р. та строком дії дозволу - з 09 січня 2019 року по 08 січня 2024 року (далі - Дозвіл) (т. 1 а.с.35-37, 185).

Судом встановлено, що на підставі чинних дозвільних документів, ПП «Бук 2007» з 2016 року здійснює вселення та вилов водних біоресурсів, що підтверджується підсумковими актами/актами про виконання робіт із вселення водних біоресурсів, у Дмитринківському водосховищі (т.1 а.с. 225-231) та звітами про обсяги вилову водних біоресурсів з Дмитринківського водосховища (т.1 а.с. 38-39).

Із матеріалів справи вбачається, що з питання дотримання правил промислового рибальства у рибогосподарських об`єктах України відносно ПП "Бук 2007" проводилися заходи державного нагляду (контролю).

Так, 26.08.2016 року Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області було проведено планову перевірку, 24.02.2021 року позапланову перевірку, 08.12.2021 року планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і охорони природних ресурсів ПП "Бук 2007".

Згідно акту складеного за результатами проведення перевірки у сфері вимог природоохоронного законодавства про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів від 26.08.2016 року, а також актів перевірок щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ПП "Бук 2007" від 24.02.2021 року, 08.12.2021 року порушень вимог природоохоронного законодавства не виявлено (т. 1 а.с. 41-48, 186-196).

Щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок водного фонду під Дмитринківським водосховищем, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області супровідним листом від 26.05.2023 № 0-2-0.6-2507/2-23 на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2023 року повідомило, що перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок водного фонду площею 112,7500 га з кадастровими номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179 протягом останніх 5 років управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не проводились (т. 3 а.с. 96-97).

У листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 02.03.2023 № 0-2-0.6-894/2-23 адресованого адвокату відповідача також зазначено, що перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок ПП «Бук 2007» не проводилися та щодо земельних ділянок водного фонду площею 112,7500 га з кадастровими номером :01:004:0113, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074 обстеження не проводилися (т. 2 а.с. 217).

Щодо ідентифікації спірних земельних ділянок, як таких, що розташовані під Дмитренківським водосховищем судом встановлено, що на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2020 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель водного фонду державної власності на території Гайсинського району Вінницької області (т. 1 а.с.79-137, т. 2 а.с. 232-241).

Складовою частиною технічної документації є витяги із поземельних книг щодо проінвентаризованих земельних ділянок.

За даними Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0074 площею 67,7012 га зазначено, що вказана земельна ділянка розташована - Жерденівська сільська рада, Гайсинський район, Вінницька область, відноситься до категорії земель водного фонду та відповідно до відомостей щодо експлікації земельних угідь знаходиться в земельних угіддях площею 67,7012 га «штучні водосховища» (т. 1 а.с.106-113).

За даними Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0113 площею 112,75 га зазначено, що вказана земельна ділянка розташована - Бубнувська сільська рада, Гайсинський район, Вінницька область, відноситься до категорії земель водного фонду та відповідно до відомостей щодо експлікації земельних угідь знаходиться в земельних угіддях площею 112,75 га «штучні водосховища» (т.1 а.с.114-125).

За даними Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0179 площею 307,777 га зазначено, що вказана земельна ділянка розташована - Кунянська сільська рада, Гайсинський район, Вінницька область, відноситься до категорії земель водного фонду та відповідно до відомостей щодо експлікації земельних угідь знаходиться в земельних угіддях «штучні водосховища» на площі 168,4775 га, в земельних угіддях «болота» - на площі 112,8001 га, в земельних угіддях «природні водотоки (річки та струмки)» на площі 26,4994 га (т.1 а.с.126-137).

Судом встановлено, що в описі кадастрового плану земельної ділянки площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003: зазначено, що це земельна ділянка водного фонду державної власності Дмитренківське руслове водосховище на річці Соб Жерденівська сільська рада Гайсинський район Вінницька область (т. 2 а.с. 239).

В описі кадастрового плану земельної ділянки площею 112,750 га з кадастровим номером :01:004: зазначено, що це земельна ділянка водного фонду державної власності Дмитренківське руслове водосховище на річці Соб Бубнівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області (т. 2 а.с. 240).

В описі кадастрового плану земельної ділянки площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002: зазначено, що це земельна ділянка водного фонду державної власності Дмитренківське руслове водосховище на річці Соб Кунянська сільська рада Гайсинський район Вінницька область (т. 2 а.с. 241).

У відповідь на запит Вінницької обласної прокуратури листом від 11.04.2023 року № 570/03 Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг повідомило, що Дмитренківське водосховище розташоване на р. Соб, лівій притоці р. Південний Буг та розміщується на території Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області. На його берегах розташовані наступні населені пункти: с. Дмитренки, с. Бубнівка, с. Новоселівка, с. Крутогорб (т. 3 а.с. 32).

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» до Гайсинської міської територіальної громади (інтереси якої представляє Гайсинська міська рада) включено, зокрема, території Бубнівської, Жерденівської та Кунянської сільських рад Гайсинського району.

Згідно листа Гайсинської міської ради від 24.04.2023 № 022-08/02.2-17-712 та додатків до нього (викопіювань з планово-картографічних матеріалів земельних ділянок) Дмитренківське водосховище розміщується на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:004:0113 площею 112,7500 га, :01:003:0074 площею 67,7012 га та :03:002:0179 площею 307,7770 га та є єдиним водним об`єктом такого типу на території Гайсинської міської ради (т. 2 а.с. 242-246).

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області супровідним листом від 26.05.2023 № 0-2-0.6-2507/2-23 на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2023 року повідомлено, що відповідно до електронних матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель водного фонду державної власності на території Гайсинського району Вінницької області, розробленої ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2020 році, яка міститься в Національній кадастровій системі, зокрема, в кадастрових планах земельних ділянок та кресленнях перенесення меж земельних ділянок - земельні ділянки площею 67,7012 га кадастровий номер :01:003:0074, площею 112,75 га кадастровий номер :01:004:0113, площею 307,7770 га кадастровий номер :03:002:0179 належать до земель водного фонду державної власності Дмитренківське руслове водосховище на річці Соб.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру вище вказані земельні ділянки віднесено до земель запасу (угіддя штучні водосховища, природні водотоки (річки та струмки), болота).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 26.05.2023 року на земельну ділянку площею 112,75 га з кадастровим номером :01:004:0113 угіддями даної ділянки є штучні водосховища.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 26.05.2023 року на земельну ділянку площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074 угіддями даної ділянки є штучні водосховища.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 26.05.2023 року на земельну ділянку площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, угіддя штучні водосховища становлять 168,4775 га площі всієї ділянки, угіддя болота - 112,8001 га, угіддя природні водотоки (річки та струмки) - 26,4994 га. Відповідно до частини 4 статті 79-1 Земельного кодексу України згадані земельні ділянки є сформованими.

Також ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено, що на планово-картографічних матеріалах минулих років, які наявні у відділі вказані земельні ділянки визначені як землі водного фонду - річка Соб (т. 3 а.с. 96-114).

У письмових поясненнях щодо надання інформації на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2023 року Гайсинська міська рада з посиланням на планово-картографічні матеріали земельних ділянок та на витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023, №НВ-023, НВ-023 зазначила, що Дмитренківське водосховище, яке розташоване на р. Соб на території Гайсинської міської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, знаходиться на трьох земельних ділянках водного фонду з кадастровими номерами :01:004:0113 площею 112,7500га, :01:003:0074 площею 67,7012га, :03:002:0179 площею 307,7770га.

Земельна ділянка водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, на якій знаходиться частина Дмитренківського водосховища, розташована у межах Бубнівського старостинського округу Гайсинської міської ради. Дана земельна ділянка знаходиться під водною гладдю водосховища і прилягає до населених пунктів - с. Дмитренки, с. Новоселівка та с. Бубнівка.

Земельна ділянка площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, на якій знаходиться частина Дмитренківського водосховища, розміщена у межах Жерденівського старостинського округу Гайсинської міської ради. Дана земельна ділянка знаходиться під водною гладдю водосховища і розташована на місцевості між населеними пунктами - з одного боку с. Крутогорб та з іншого боку с. Новоселівка та с. Бубнівка.

Земельна ділянка площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на якій знаходиться частина Дмитренківського водосховища, розташована у межах Кунянського старостинського округу Гайсинської міської ради. Дана земельна ділянка знаходиться під водною гладдю водосховища (168,4775 га) та його заболоченою частиною з природними водотоками (139,2995 га) і прилягає до населених пунктів - с. Крутогорб, с. Куна та с. Мар`янівка.

Під водною гладдю водного об`єкту - Дмитренківське водосховище, яке розташоване на р. Соб на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, знаходяться три сформовані земельні ділянки водного фонду:

1) площею 112,7500 газ кадастровим номером :01:004:0113 (повністю);

2) площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074 (повністю);

3) площею 307,7770га з кадастровим номером :03:002:0179 (під водною гладдю водосховища - 168,4775 га та під заболоченою частиною водосховища з природними водотоками - 139,2995 га)

Гайсинська міська рада також повідомила, що з 27.05.2021 року земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище перейшли у комунальну власність Гайсинської міської ради.

З метою реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, Гайсинська міська рада звернулася до державного реєстратора, проте розгляд поданих заяв зупинено. (т.3 а.с. 142-163).

Судом також досліджено знімки з Публічної кадастрової карти України на яких відображено конфігурації, межі та місцезнаходження земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0179, :01:003:0074, :01:004:0113 на яких знаходиться Дмитренківське водосховище (т. 3 а.с. 56-68).

Щодо наявності у відповідача правовстановлюючих документів на право користування водним об`єктом та земельними ділянками водного фонду судом встановлено наступне.

Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.12.2022 року № 317724793 щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0113, від 27.12.2022 № 318957916 щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0074, від 27.12.2022 № 318957362 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0179 відомості про реєстрацію права власності, іншого речового права відсутні (т. 1 а.с. 138-140).

У відповідь на запит Гайсинської окружної прокуратури від 04.11.2022 року № 51-2911вих-22 щодо укладення Гайсинською районною державною адміністрацією з ПП «Бук 2007» договору оренди на використання земельної ділянки водного фонду, яка розташована на річці Сіб в околицях с. Дмитренки Гайсинського району (Дмитренківське водосховище) листом від 10.11.2022 року № 02-14-1981 Гайсинська районна військова адміністрація повідомила, що Гайсинською районною військовою адміністрацією договір оренди на використання земельної ділянки водного фонду, яка розташована на річці Сіб в околицях с. Дмитренки Гайсинського району з ПП «Бук 2007» не укладався (т. 1 а.с. 24-25).

Згідно листа від 22.11.2022 року № 12.01-14-860 Департамент правового забезпечення Вінницької обласної військової адміністрації у відповідь на запит Гайсинської окружної прокуратури від 15.11.2022 року № 51-3006вих- 22 щодо укладення Вінницькою обласною державною (військовою) адміністрацією з ПП «Бук 2007» договору оренди на використання земельної ділянки водного фонду, яка розташована на річці Сіб в околицях с. Дмитренки Гайсинського району (Дмитренківське водосховище) також повідомив, що Вінницькою обласною державною (військовою) адміністрацією не приймалися рішення щодо вищевказаного водного об`єкта та земельній ділянці, на якій він розташований (т. 1 а.с. 26-27).

У відповідь на запит Гайсинської окружної прокуратури від 15.11.2022 року № 51-3015вих-22 з питання укладення Гайсинською міською радою з ПП «Бук 2007» договору оренди на використання земельної ділянки водного фонду, яка розташована на річці Сіб в околицях с. Дмитренки Гайсинського району (Дмитренківське водосховище) та прийняття Гайсинською міською радою рішення про надання дозволу ПП «Бук 2007» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду водного об`єкта листом від 05.12.2022 року № 02-22-08/022-17-2029 Гайсинська міська рада повідомила, що ПП «Бук 2007» використовує Дмитринківське водосховище, розташоване на р. Сіб (басейн річки Південний Буг) Гайсинського району Вінницької області на підставі Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, наданого Управлінням Державного агентства рибною господарства у Вінницькій області, тому жодні договори оренди землі чи рішення про відведення земельних ділянок згаданому користувачу Гайсинською міською радою не укладалися та не приймалися (т. 1 а.с. 69-70).

Листом від 27.12.2022 року № 51-3486вих-22 Гайсинська окружна прокуратура звернулася до Гайсинського міського голови з проханням повідомити прокуратуру чи вживалися Гайсинською міською радою заходи представницького характеру щодо оскарження дій ПП «Бук 2007», яке використовує земельну ділянку водного фонду (Дмитренківське водосховище) без правовстановлюючих документів та у разі невжиття таких заходів повідомити про причини, які перешкоджали їх застосуванню, а також чи будуть вживатися такі заходи в майбутньому (т. 1 а.с. 71).

У відповідь за запит Гайсинської окружної прокуратури від 27.12.2022 року листом від 30.12.2022 року № 02-22-08/022-17-2152 Гайсинська міська рада відповіді щодо вжиття заходів представницького характеру не надала та повторно зазначила, що ПП «Бук 2007» використовує Дмитринківське водосховище, розташоване на р. Сіб (басейн річки Південний Буг) Гайсинського району Вінницької області на підставі Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, наданого Управлінням Державного агентства рибною господарства у Вінницькій області, тому жодні договори оренди землі чи рішення про відведення земельних ділянок згаданому користувачу Гайсинською міською радою не укладалися та не приймалися (т. 1 а.с. 73).

На повторний запит Гайсинської окружної прокуратури від 18.01.2023 року № 51-283 вих-23 до Гайсинського міського голови про стан та підстави використання земельних ділянок під Дмитринківським водосховищем з кадастровими номерами :01:004:0113 площею 112,75 га, :01:003:0074 площею 67,7012 га та :03:002:0179 площею 307,777 га та про вжиття Гайсинською міською радою заходів представницького характеру щодо оскарження дій суб`єктів господарювання, що використовують земельні ділянки водного фонду (Дмитренківське водосховище) без правовстановлюючих документів листом від 23.01.2023 року № 022-08/022-17-127 Гайсинська міська рада повідомила, що згадані земельні ділянки використовує ПП «Бук 2007» на підставі Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, наданого Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, а тому запитувана інформація щодо стану використання, підстав для використання у Гайсинській міській раді відсутня та у зв`язку з тим, що Гайсинська міська рада жодних дозволів чи рішень щодо користування земельними ділянками водного фонду під Дмитренківським водосховищем не приймала, заходи щодо оскарження дій суб`єктів господарювання, які використовують названі земельні ділянки без правовстановлюючих документів не вживалися та вживатися не будуть (т. 1 а.с. 76-78).

Листом від 26.01.2023 № 51-374вих-23, яке 26.01.2023 року вручене Гайсинській міській раді Гайсинська окружна прокуратура повідомила, що відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою планується пред`явлення позову в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ПП «Бук 2007» про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду (т. 1 а.с. 142, т.2 а.с. 31).

Прокурор вважаючи, що ПП «Бук 2007» в порушення вимог ст.51 Водного кодексу України, ст.123-126 Земельного кодексу України, використовує водосховище та зайняті ним земельні ділянки без будь-яких правовстановлюючих документів, звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога прокурора в інтересах держави в особі позивача Гайсинської міської ради до відповідача ПП «Бук 2007» про зобов`язання повернути державі в особі Гайсинської міської ради земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1, 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Здійснивши аналіз абзацу 1 частини третьої статті 23 названого Закону, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Прокурор здійснює представництво держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Процедура, передбачена абзацами третім та четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 05.10.2021 у справі № 925/1214/19.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

З метою задоволення державної, а також суспільної потреби у відновленні законності та вирішення питання щодо повернення державі земельних ділянок водного фонду з розташованим на них водним об`єктом, які за твердженням прокурора відповідач використовує з порушенням закону, прокурор звернувся до суду для захисту інтересів держави та територіальної громади у сфері ефективного і раціонального використання природних ресурсів.

Суд зазначає, що пред`явлення позову в цій справі, як зазначено прокурором, спрямоване на задоволення державного та суспільного інтересу у сфері землекористування, відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання у сфері ефективного і раціонального використання природних ресурсів, враховуючи, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави); користування земельними ділянками водного фонду без достатніх правових підстав порушує інтереси держави у сфері ефективного і раціонального використання природних ресурсів; дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокуратури.

Згідно частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Законом України від 28.04.2021 №1423-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (переважна більшість положень якого набрала чинності 27.05.2021), Земельний кодекс України доповнено пунктом 24 у розділі X "Перехідні положення", відповідно до якого:

"З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

є) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки.

Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, аналіз вказаних положень Закону свідчить про те, що з 27.05.2021 уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах є Гайсинська міська рада Гайсинського району Вінницької області.

Гайсинська міська рада як власник та розпорядник спірних земельних ділянок має право звертатися до суду з метою усунення порушень законодавства та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Проте, зазначеним органом місцевого самоврядування не здійснено захист порушених прав територіальної громади.

Положеннями частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вирішуючи питання, чи було дотримано прокурором порядку, встановленого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме чи було надано позивачу розумного строку для самостійного звернення за захистом порушеного права, суд також звертається до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі 914/1577/19 під час вирішення аналогічного питання. У наведеній постанові зазначено, що: "суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:

- отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру";

- інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про вказане порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;

- отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва в суді.

При цьому, якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямовано на отримання документів та/або інформації щодо можливого порушення і пов`язано саме зі з`ясуванням факту наявності або відсутності порушення, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Водночас якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом". Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 927/172/21, від 28.06.2022 у справі № 916/1283/20, від 13.09.2022 у справі № 910/14844/21.

Судом взято до уваги, що зверненню прокурора до суду з позовом у цій справі передувало листування з Гайсинською міською радою з питань законності використання спірного водного об`єкту та земельних ділянок під ним починаючи з листопада 2022 року, а саме: лист № 51-3015вих-22 від 15.11.2022, лист № 51-3486вих-22 від 27.12.2022, лист № 51-283вих-23 від 18.01.2023, № 51-374вих-23 від 26.01.2023.

Листом від 23.01.2023 № 022-08/022-17-127 Гайсинська міська рада проінформувала окружну прокуратуру про те, що у зв`язку з тим, що Гайсинська міська рада дозволів чи рішень щодо користування земельними ділянками водного фонду під Дмитренківським водосховищем не приймала заходи щодо оскарження дій суб`єктів господарювання, які використовують земельні ділянки без правовстановлюючих документів не вживалися та вживатися не будуть.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що Гайсинська міська рада надаючи відповідь прокурору на його звернення, свою позицію щодо порушення інтересів держави не висловила, про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.

Таким чином, Гайсинською міською радою не було самостійно вжито дій щодо повернення земельних ділянок територіальній громаді. Такі дії були обгрунтовано оцінені прокурором як бездіяльність уповноваженого органу.

Листом від 26.01.2023 № 51-374вих-23, яке 26.01.2023 року вручене Гайсинській міській раді Гайсинською окружною прокуратурою зазначено, що з метою вжиття заходів представницького характеру, встановлено, що ПП «Бук 2007», у порушення вимог ст. 51 Водного кодексу України, ст.ст. 123-126 Земельного кодексу України використовує Дмитренківське водосховище та зайняту ним земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів та повідомила відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою планується пред`явлення позову в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ПП «Бук-2007» про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду.

Таким чином, на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави в особі Гайсинської міської ради, якою не було вжито заходів щодо повернення земельних ділянок водного фонду територіальній громаді, про що було повідомлено прокуратуру відповідними листами (тобто навів підставу для представництва інтересів держави), зазначив про встановлення обставин порушення використання відповідачем земельних ділянок водного фонду без правовстановлюючих документів, чим обґрунтував порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом) та повідомив про намір звернутися з позовом в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради.

Зважаючи на докази подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначеного прокурором позивача - Гайсинської міської ради, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Гайсинської міської ради у цій справі та відповідно про відсутність правових та фактичних підстав для залишення позову прокурора без розгляду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.04.2023 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду було відмовлено.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин та розгляду спору по суті судом враховано таке.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для повернення відповідачем власнику земельних ділянок водного фонду, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище.

На обгрунтування фактичних підстав позову прокурор зазначає, що відповідач під час здійснення своєї господарської діяльності з промислового вилову риби використовує земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області за відсутності належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що порушує права держави в особі Гайсинської міської ради.

Мотивуючи порушення інтересів держави, прокурором зазначено необхідність забезпечення правомірного обігу майнових прав на землі водного фонду, додержання законодавчо визначеного порядку їх використання.

У заявах по суті справи ПП «Бук 2007» не заперечувало відсутність документів щодо набуття речових прав на водний об`єкт та земельні ділянки водного фонду, які розташовані під ним, водночас заперечувало обгрунтованість позовних вимог, посилаючись на правомірність використання Дмитренківського водосховища на підставі Режиму та Дозволу.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до приписів частини першої статті 13 та частини першої статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Згідно пункту 5 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку.

Положеннями частин 4, 5 статті 148 Господарського кодексу України визначено, що правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі, вод, лісів, надр, атмосферного повітря, тваринного світу) встановлюється законами.

Природні ресурси можуть надаватися суб`єктам господарювання для використання або придбаватися ними у власність лише у випадках та порядку, передбачених законом.

Згідно приписів статті 151 Господарського кодексу України суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України (далі - ВК України) у цьому Кодексі вживаються такі терміни:

водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт;

водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку;

водосховище комплексного призначення - водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних);

використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб;

рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів;

рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Положеннями статі 3 ВК України визначено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать поверхневі води, зокрема штучні водойми (водосховища, ставки) і канали.

Згідно статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до статті 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Положеннями статті 51 ВК України визначено порядок користування водними об`єктами на умовах оренди.

Так, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що:

використовуються для питних потреб;

розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.

Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.

За користування водним об`єктом орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за водний об`єкт та орендну плату за земельну ділянку під таким водним об`єктом.

Згідно статті 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів"

водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини;

добування (вилов) - вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування;

режим промислу - встановлена на певний проміжок часу сукупність вимог та правил, які уточнюють, доповнюють або скасовують правила рибальства для оптимізації кількісного та видового складу водних біоресурсів у визначеному водному об`єкті (його частині);

режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини).

Використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання (стаття 25 вказаного Закону).

Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає в себе, в тому числі і промислове рибальство (стаття 27 вказаного Закону).

Отже, спеціальне використання водних біоресурсів може здійснюватися відповідно до одного з режимів, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", зокрема, режиму промислу або режиму рибогосподарської експлуатації.

Положеннями частини 1 статті 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що суб`єкти рибного господарства мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 36 цього Закону юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього закону.

Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Згідно з абз. 5 статті 53 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства передбачають пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.

Комплексний правовий аналіз наведених норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування.

Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), де здійснюється використання цих водних біоресурсів чинним законодавством не передбачена.

Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №908/2153/20.

Закон України "Про тваринний світ" у статті 3 визначає об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, серед яких є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші).

Відповідно до статті 20 Закону України "Про тваринний світ" за умови додержання вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів може здійснюватися такий вид використання об`єктів тваринного світу як рибальство.

Згідно статті 25 Закону України "Про тваринний світ" рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство.

Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України (статт 26 Закон України "Про тваринний світ").

Статтею 17 Закону України "Про тваринний світ" визначено, що до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

З вищенаведеного вбачається, що рибне господарство, яким займається відповідач у цій справі, належить до спеціального використання об`єктів тваринного світу, оскільки промислове рибальство передбачає вилучення риби із природного середовища та є відмінним від любительського і спортивного рибальства.

Порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів (ВЖР) та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах регламентується Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах (далі - Інструкція), що затверджена Наказом Державного комітету рибного господарства України №4 від 15.01.2008.

Положеннями пункту 1.1. Інструкції визначено, що Інструкція розроблена, зокрема, у відповідності до Закону України "Про тваринний світ", інших законодавчих актів та регламентує порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах.

Пунктом 2.1 Інструкції визначено перелік документів, які подає користувач до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рибного господарства України для здійснення штучного розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх використання.

Інструкція безпосередньо регламентує порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, разом з тим вказана Інструкція не визначає порядок розпорядження водними об`єктами та земельними ділянками водного фонду оскільки такими нормативними актами є Земельний та Водний кодекси України.

Інструкція є підзаконним нормативно-правовим актом, тому не може суперечити вимогам Закону України "Про тваринний світ" щодо отримання в користування рибогосподарських водних об`єктів при веденні рибного господарства. Закон не встановлює будь-яких винятків в цьому для спеціального товарного рибного господарства, а такими винятками є лише випадки безоплатного любительського і спортивного рибальства, до яких не належить промислове рибальство, яке, у тому числі, здійснюється в режимі рибогосподарської експлуатації.

Судом також враховано, що положення Інструкції регламентуєть не тільки відтворення водних живих ресурсів, а і їх вилов, що підпадає під поняття "рибальство", яке не може здійснюватися без погодження з власником земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт, згідно з частиною 5 статті 59 Земельного кодексу України, яка встановлює, що використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Статтею 23 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері рибного господарства, видає і такий документ дозвільного характеру, як Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах).

Порядок видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення та анулювання зазначеного дозволу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 801 від 30.10.2013 із змінами і доповненнями (далі - Порядок), визначає процедуру видачі суб`єктам господарювання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання дозволу.

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку дозвіл видається на кожний рибогосподарський водний об`єкт (його частину) Держрибагентством або його територіальним органом.

Дозвіл видається територіальним органом суб`єктові господарювання для здійснення промислового рибальства, вилову водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, а також визначення їх санітарно-епідеміологічного стану, меліоративного вилову водних біоресурсів з метою формування їх оптимального видового та вікового складу, вилову водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури, любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову.

Згідно пункту 3 Порядку передбачено перелік документів, які суб`єкт господарювання подає державному адміністраторові для одержання дозволу, серед яких документи що посвідчують право користування водними об`єктами чи земельними ділянками водного фонду відсутні.

Тобто, для затвердження Режиму чи отримання Дозволу зацікавлені особи не представляють жодних документів, які б свідчили про їхні права на водні об`єкти і земельні ділянки водного фонду, на яких знаходяться водні об`єкти, стосовно яких затверджується режим або видається дозвіл.

При затвердженні Режиму і видачі Дозволу відповідні органи не досліджують питання набуття речових прав, не є розпорядниками та не надають права користуватися водними об`єктами і землями водного фонду.

Статтею 85 ВК України передбачено, що порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до частини 4 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, тощо.

Згідно частини 5 статті 59 Земельного кодексу України використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (за результатами проведення земельних торгів).

Згідно частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно внесених Законом України від 28.04.2021 №1423-IX змін до Земельного кодексу України, з дня набрання чинності пунктом 24 розділі X "Перехідні положення", на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

З матеріалів справи вбачається, що Гайсинською міською радою Гайсинського району Вінницької області, яка є розпорядником земельних ділянок водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179 на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище рішень щодо передачі у користування цих земельних ділянок не приймалося, договорів щодо передачі у користування вищевказаного водного об`єкту в комплексі із земельними ділянками не укладалося.

Відсутні в матеріалах справи і відповідні рішення (розпорядження) органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які у різні періоди часу були розпорядниками спірних земельних ділянок водного фонду щодо передачі ПП «Бук 2007» у користування земельних ділянок водного фонду та водного об`єкту - Дмитренківського водосховища.

З урахуванням викладенного, твердження відповідача про порушення державою принципу належного урядування у спірних правовідносинах та передчасність пред`явлення позову про повернення земельних ділянок до моменту скасування (анулювання) Дозволу та Режиму судом відхиляються.

Аналіз положень Закону від 28.04.2021 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" свідчить про те, що з 27.05.2021 розпорядником земель під Дмитренківським водосховищем є Гайсинська об`єднана територіальна громада в особі Гайсинської міської ради.

Отже, Гайсинська міська рада виконує функції власника спірного майна, а відповідачем неправомірним використанням водного об`єкту та земельних ділянок під ним, її права порушуються.

Згідно частини 3 статті 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, які на них знаходяться.

Відповідно до вимог статей 125 та 26 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Положеннями статті 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Із системного аналізу наведених законодавчих норм слідує, що використання водосховища для рибогосподарської експлуатації, промислового вилову та вирощування риби повинно здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою (ми) під ним земельною (ми) ділянкою (ми) водного фонду.

Із досліджених судом доказів у сукупності, зокрема, матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель водного фонду, кадастрових планів земельних ділянок, витягів з державного земельного кадастру щодо формування та реєстрації земельних ділянок водного фонду на території Гайсинського району Вінницької області, відомостей з Публічної кадастрової карти України, тощо вбачається, що водний об`єкт - Дмитренківське водосховище розташоване на земельних ділянках площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179.

З урахуванням встановлених судом обставин місцезнаходження спірних земельних ділянок водного фонду, їх площі та розташування їх під Дмитринківським водосховищем, суд вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність належних доказів приналежності цих земельних ділянок до Дмитринківського водосховища з огляду на невідповідність площі водного дзеркала водосховища та загальної площі земельних ділянок під ним.

Суд звертає увагу, що відомості, які ідентифікують спірні земельні ділянки, їх правовий та фактичний зв`язок з водним об`єктом - Дмитринківським водосховищем, відповідачем не спростовано та зворотніх фактичних обставин на противагу доказам, які містяться у матеріалах справи не надано та не доведено.

Твердження відповідача, що Режим встановлено в околицях одного населеного пункту - с. Дмитренки, натомість, у технічній документації із землеустрою на земельну ділянку водного фонду йдеться про площу земельних ділянок в околицях 9 населених пунктів суд вважає безпідставним, оскільки Режим рибогосподарської діяльності було видано відповідачу у 2016 році до інвентаризації земельних ділянок з прив`язкою їх координат до місцевості.

Окрім того, Режим рибогосподарської діяльності не є документом, який спростовує офіційні відомості державного земельного кадастру, та відповідно актуальні відомості щодо правового та фактичного зв`язку земельних ділянок з водним об`єктом - Дмитринківським водосховищем.

Судом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП «Бук 2007» речові права на земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179 на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище не зареєстровані.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач з 2016 року та на час розгляду спору у цій справі на підставі чинного Режиму та Дозволу здійснює рибогосподарську діяльність на водному об`єкті - Дмитренківське водосховище - без отримання водного об`єкта та земель водного фонду в користування та без погодження власника земельної ділянки.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховується позиція Верховного Суду у постанові від 21.03.2019 у справі №923/213/18 про те, що наявність Режиму рибогосподарської експлуатації не дає підстав для одноосібного використання водного об`єкта та земельної ділянки під ним.

Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №923/213/18 суд касаційної інстанції вказав на те, що наявність Режиму рибогосподарської експлуатації відокремленої ділянки Дудчанської затоки Каховського водосховища не дає підстави для одноособового використання відповідачем водного об`єкту загальнодержавного значення загальною площею 49,09 га, - Дудчанської затоки Каховського водосховища, на території Дудчанської сільської ради та земельної ділянки державної форми власності, загальною площею 49,09 га. З огляду на те, що водний об`єкт та земельна ділянка, яка знаходиться під водним об`єктом самовільно зайняті та використовуються відповідачем, але не передавались йому у користування за актом прийому - передачі чи будь-яким іншим чином будь - яким державним органом, касаційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення водного об`єкту та земельної ділянки, яка знаходиться під ним. Крім того суд дійшов висновку, що у розумінні статті 51 Водного кодексу України Дудчанська затока Каховського водосховища є водосховищем комплексного призначення, а тому не може бути об`єктом оренди і відповідно передана у користування на умовах оренди.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №912/1941/20 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ані Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта, ані Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не є та не можуть бути правовстановлюючими документами, які надають право користування водними об`єктами чи землями водного фонду та не визначають правових підстав користування водним об`єктом. Також судом відзначено, що у розумінні статті 51 Водного кодексу України спірне водосховище взагалі не може бути об`єктом оренди, а відтак бути рибогосподарським водним об`єктом (є водосховищем комплексного призначення для потреб енергетики, зрошення, рекреації).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2021 у справі 914/1326/16 суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що водні об`єкти мають передаватись в користування суб`єктам господарювання на підставі рішення уповноваженого органу на платній основі або інших умовах. Порядок їх експлуатації визначається уповноваженими органами з дотриманням принципу раціонального використання, охорони вод та відтворення водних ресурсів. Ні Режим рибогосподарської експлуатації та науково - біологічне обґрунтування рибогосподарської експлуатації, ні ліцензія на промисловий вилов риби, ні Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), не є та не можуть бути правовстановлюючими документами, якими надається право користування водними об`єктами чи землями водного фонду, та не визначають правових підстав користування водним об`єктом. Також, касаційний суд вказав на те, що за змістом статті 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми, такі об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду у комплексі із земельною ділянкою, а згідно зі ст. 59 Земельного кодексу України використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами. Звідси діяльність, якою займається відповідач на Добротвірському водосховищі, вимагає надання в користування (оренду) водного об`єкта, який надається лише разом із земельною ділянкою під ним, та згоди власника або землекористувача на використання земельної ділянки.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 908/2153/20, від 22 червня 2022 року у справі № 902/777/21.

Отже, Режим та Дозвіл на підставі яких відповідач здійснює рибогосподарську діяльність на водному об`єкті - Дмитренківському водосховищі не є правовстановлюючими документами на користування водним об`єктом та земельними ділянками водного фонду, що розміщені під ним, тому доводи прокурора про відсутність правових підстав для їх використання відповідачем є обгрунтованими.

За змістом положень статтей 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Об`єктами цивільних прав є речі, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. (стаття 181 ЦК України).

Згідно статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до частини 1 статті15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлений чинним законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суд має виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами та має бути спрямований на захист порушеного права.

Згідно частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав па землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи, що правопорушення є таким, що триває у часі, власник майна може звернутися за захистом свого права протягом всього часу, поки воно триває.

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник).

Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до майна та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Отже, фактичне використання (зайняття) відповідачем водного об`єкта та земельних ділянок водного фонду всупереч вимог законодавства, розглядається як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд зробив висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

У постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду визначила, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України необхідно розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц зазначає, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12.06. 2019 року у справі №487/10128/14-ц та у пункті 96 постанови від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України розглядається як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Позовна вимога - зобов`язати повернути земельну ділянку, розглядається як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, пункт 97 постанови від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Приймаючи до уваги, що користування відповідачем спірними земельними ділянками, що розташовані під водним об`єктом - Дмитренківським водосховищем не грунтується на законі, користування земельними ділянками ПП «Бук 2007» поза межами правових підстав продовжується та є триваючим порушенням, позов прокурора в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради про усунення такого порушення шляхом зобов`язання відповідача повернути земельні ділянки їх власнику є негаторним, тому такі вимоги можуть бути заявлені в будь-який час протягом якого триває порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду та до таких вимог строк позовної давності не застосовуються.

З урахуванням викладеного, заява відповідача про застосування позовної давності до заявленої прокурором вимоги судом відхиляється, оскільки до таких вимог строк позовної давності не застосовуються.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №487/10128/14 від 12.06.2019 у справі №469/1044/17 від 15.09.2020 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути власнику земельні ділянки водного фонду шляхом підписання акту приймання - передачі відповідає критерію належності та ефективності способу захисту порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про невірний спосіб захисту та неможливість повернення земельних ділянок у такий спосіб, оскільки йому такі ділянки не передавалися.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені cудом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на користування водним об`єктом та земельними ділянками водного фонду, що розміщені під ним, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки відповідач у порядку передбаченому чинним законодавством України такого права не набув.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання ПП "Бук 2007" повернути державі в особі Гайсинської міської ради земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області шляхом підписання акту приймання-передачі є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжного доручення № 2458 від 28.12.2022 сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховує, що відшкодування витрат по сплаті судового збору здійснюється на користь особи, яка понесла такі витрати.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено у повному об`ємі, витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00 гривень покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь Вінницької обласної прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Приватне підприємство "Бук 2007" (23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 14 Березня, будинок 1, корпус А, ідентифікаційний код юридичної особи 34849290) повернути державі в особі Гайсинської міської ради (23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 1 Травня, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 03084523) земельні ділянки водного фонду площею 112,7500 га з кадастровим номером :01:004:0113, площею 67,7012 га з кадастровим номером :01:003:0074, площею 307,7770 га з кадастровим номером :03:002:0179, на яких розташований водний об`єкт - Дмитренківське водосховище на території Гайсинської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом підписання акту приймання-передачі.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Бук 2007" (23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 14 Березня, будинок 1, корпус А, ідентифікаційний код юридичної особи 34849290) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, IBAN UA0003988 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, отримувач - Вінницька обласна прокуратура, ) 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень судових витрат на сплату судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на відомі суду електронні адреси: прокурора - , ; позивача - , представника відповідача - .

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2023 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - прокурору, 23700, Вінницька обл., місто Гайсин, вулиця Волонтерів, будинок 15А; , ;

3 - позивачу, 23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 1 Травня, будинок 7; ;

4 - відповідачу, 23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця 14 Березня, будинок 1, корпус А; ;

5, 6 - третій особі, Державне агенство меліорації та рибного господарства України (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 45-А) в особі Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області (21000, Вінницька обл., місто Вінниця, провулок Селянський , будинок 9).