РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023Справа № 910/7095/23
За позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ВИД"

про стягнення 20 790,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Національна поліція України (далі - Нацполіція України, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ВИД" (далі - ТОВ ПК "ВИД", відповідач) про стягнення 20 790,00 грн., з яких: пеня у розмірі 13 860,00грн. та 6 930,00 плата за користування коштами попередньої оплати.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 139НП від 25.05.2022 в частині своєчасної поставки замовленого позивачем товару, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Умовами договору № 139НП від 25.05.2022 визначено місце виконання (м.Київ) та предметом є грошове зобов`язання, а саме стягнення штрафних санкцій та плати за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п.9.12 Договору, місцем виконання грошових зобов`язань Постачальника щодо сплати штрафних санкцій є місцезнаходження Покупця.

Тому, на підставі наведених норм Позивач правомірно пред`явив позов за місцем виконання договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7095/23, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, Ухвала суду від 09.05.2023 про відкриття провадження у справі була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначена в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 65003, м. Одеса, вул. Черноморського Козацтва, буд 115.

Проте, поштовий конверт № 316 було повернуто суду 22.06.2023 з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.05.202 між Нацполіцією України (покупець) та ТОВ ПК"ВИД" (постачальник) був укладений договір про закупівлю № 139НП (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю фуфайки з короткими рукавами чорного кольору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) і ростовці товару (додаток № 2 до договору).

Місце виконання договору - в частині поставки товару - за адресою Замовника: м.Київ, (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені Постачальнику безпосередньо перед поставкою товару), стосовно інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ (п. 1.5 договору).

Ціна договору становить 990 000,00 грн. (п. 3.1 договору).

Оплата Товару здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, який зазначено в розділі ХУ цього Договору на умовах попередньої оплати у розмірі 50% від ціни Договору, указаний в розділі ІІІ Договору в сумі 495 000,00грн., у тому числі ПДВ 82 500,00грн.

Підставою для проведення попередньої оплати є оформлений та наданий Постачальником рахунок на оплату.

Підставою для проведення остаточного розрахунку є накладна підписана уповноваженими представниками Сторін.

Накладна повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати специфікації товару (додаток № 1 до договору), підписаній уповноваженими особами сторін (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару до місця виконання договору протягом 60 календарних днів включно з дати укладання цього договору за адресою покупця у місті Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені Постачальнику безпосередньо перед поставкою товару). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (пункт 5.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 23.12.2022, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами умов цього договору (п. 12.1).

Також у додатку № 1 до договору сторони погодили специфікацію товару на загальну суму 990 000,00 грн., його технічні характеристики та кількість.

Судом встановлено, що ТОВ ПК "ВИД" поставку обумовленого товару здійснило з порушенням строку, визначеного договором (до 25.07.2022), а саме:

- партію Товару у кількості 11 000 штук поставлено 08.08.2022 року, що підтверджується накладною №70 від 08.08.2028 року, тобто з простроченням терміну поставки Товару на 14 днів (з 26.07.2022 по 08.08.2022).

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача пені у розмірі 13 860,00грн. та 6 930,00 грн. плати за користування коштами попередньої оплати.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.2 Договору №139НП (у редакції п.2 Додаткової угоди від 25.07.2022 №2/207 НП Договору) визначено, що за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, Нацполіція України нарахувала відповідачу пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленого в строк товару (з 26.07.2022 по 08.08.2022 - на суму 13 860,00грн.

Судом прийнято до уваги твердження Позивача, що відповідачем не надано належних доказів або первинних документів, які б підтверджували поважність причин порушення строків поставки за Договором, або вжиття ним будь-яких заходів для недопущення порушення договірних зобов`язань, а фактичні обставини справи вказуються на недобросовісну поведінку відповідача.

Отже, відповідач, підписуючи договір, усвідомлював, що має поставити товар протягом 60 календарних днів, а отже, повинен був розумно оцінити вказану обставину.

Матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо, щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, відповідач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі істотні умови договору.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Перевіривши заявлений позивачем розмір пені, судом встановлено його арифметичну правильність, з урахуванням періоду такого нарахування та положень Договору, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 13 860,00грн. пені задовольняється судом в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами на суму 6 930,00грн. (495 000,00 х 0,1% х 14 днів), які позивач нарахував на підставі ст.ст. 536, 693 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов`язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Позивач вказує, що договором поставки встановлений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому обґрунтовує їх нарахування ст.ст. 536, 693 ЦК України, відповідно до яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу проценти в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 6.2 постанови "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Відповідно до пункту 9.3 Договору про закупівлю від 25.05.2023 № 139НП, за невиконання зобов`язання щодо поставки Товару, Постачальник відповідно до вимог ст.ст. 536, 693 ЦК України сплачує 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день прострочення з дня, коли Товар мав бути переданий Покупцю до дня фактичного передання Товару або повернення йому суми оплати.

Судом встановлено, що сторони визначили і домовились про розмір процентів за користування грошовими коштами на підставі ст.ст. 536, 693 ЦК України дорівнює 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день прострочення з дня, коли Товар мав бути переданий Покупцю до дня фактичного передання Товару або повернення йому суми оплати.

За результатом здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 6 930,00грн процентів підлягають також задоволенню.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір, з строком поставки протягом 60 календарних днів, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, доводи Позивача, викладені у його позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, а Відповідачем не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача чи сплати наявної суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ВИД" (65003, м. Одеса, вул. Черноморського Козацтва, буд 115; ідентифікаційний код: 43711390) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 40108578) пеню в розмірі 13 860 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят ) грн. 00 коп. пені, 6 930 (шість тисяч дев`ятсот тридцять ) грн.00 коп. плати за користування коштами попередньої оплати та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя І.І. Борисенко