ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Справа № 902/99/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Юрчук М.І. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.06.2023 (повний текст 07.07.2023) у справі №902/99/23 (суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД", 21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 13, кімната 219, ідентифікаційний код юридичної особи 34455332

до відповідача-2 ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про солідарне стягнення 2107444,47 грн

за участю представників:

позивача - Рой В.Л. (поза межами приміщення суду);

відповідача-1 (скаржника) Парпальос В.В. (поза межами приміщення суду);

відповідача-2 не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.06.2023 у справі №902/99/23 закрито провадження у справі №902/99/23 в частині вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення 233100,65 гривень заборгованості, у тому числі 123431,13 гривень заборгованості за тілом кредиту та 109669,52 гривень заборгованості за відсотками. Задоволено позов у частині вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1874343,82 гривень заборгованості за тілом кредиту. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1874343,82 грн заборгованості за тілом кредиту. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 15805,84 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт зазначає, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема військову агресію російської федерації проти України.

Апелянт зазначає, що настання зазначених форс-мажорних обставин призвели до неможливості виконання ТОВ «Мего ЛТД» своїх зобов`язань за спірним договором у встановлений у ньому строк, про що позивача було своєчасно та належним чином повідомлено листом вих.№48 від 24.02.2022 шляхом надсилання даного повідомлення на електронну адресу позивача.

Також, відповідач-1 зазначає, що не відмовлявся від виконання своїх зобов`язань за даним договором. Так в процесі розгляду даної справи відповідачем-1 регулярно здійснювались оплати за зазначеним зобов`язаннями. Крім того, відповідач-1 неодноразово звертався до позивача з заявами про реструктуризацію заборгованості, однак позивачем необґрунтовано відмовлено у задоволенні даних заяв.

Також, протягом 2022 року відповідач-1 виконав свої зобов`язання перед позивачем по іншим кредитним договором в позасудовому порядку.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 27.06.2023 у справі №902/99/23 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ТОВ «Мего ЛТД» про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/99/23 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В.

Листом суду апеляційної інстанції від 27.07.2023 матеріали справи №902/99/23 витребувано з господарського суду Вінницької області.

08.08.2023 матеріали справи №902/99/23 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 14.08.2023, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Миханюк М.В., призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №902/99/23.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/99/23 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.06.2023 у справі №902/99/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 07.09.2023 об 15:00год. Запропоновано позивачу у строк до 01.09.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Однак, позивачем не було подано відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07.09.2023 представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив скасувати рішення та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 не забезпечив явку свого представника у судове засідання.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

02.03.2021 між Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" (відповідач-1) було підписано із використанням електронного підпису кредитний договір №VIVKLOK113271 (далі - договір) (т.1 а.с.16-20).

Згідно пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору №VIVKLOK113271 від 02.03.2021 (далі - договір) банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно п.А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Пунктами А.1., А.2. договору передбачено вид кредиту - відновлювана кредитна лінія. Ліміт цього договору: 2000000.00 (два мільйони) гривень 00 копійок, в тому числі на наступні цілі: у розмірі 2000000.00 (два мільйони) гривень 00 копійок на поповнення обігових коштів.

За пунктом А.2.1. договору позичальник погашає повністю до нуля заборгованість по цьому договору через транзитний рахунок, зазначений у п.А.4. цього договору, у термін до 180 днів з моменту її виникнення.

Згідно з пунктом А.3. договору термін повернення кредиту 28.02.2022 (двадцять восьме лютого дві тисячі двадцять другого) року.

Відповідно до пункту А.6 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 12,75% річних.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що позичальник зобов`язується: сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.3. цього договору (п.2.2.2.); сплатити проценти відповідно до п.п.4.2, 4.3.1. цього договору (п.2.2.2.1.); сплатити проценти відповідно до п.п.4.2.1, 4.3.1 договору (п.2.2.2.2.); повернути кредит у терміни, встановлені п.п.А.3, 1.2, 2.3.2 цього договору (п.2.2.3.); погашати заборгованість за кредитом у терміни, встановлені п.п.А.2.1, 2.2.16, 2.2.17 договору (п.2.2.3.1.).

Як погоджено п.4.2 договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.3.1, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2., 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі зазначеному у п.п. А.6, А.6.1. цього договору (п. 4.1); відповідно до ст.212 ЦКУ у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.3.1, 2.2.16, 2.2.17 цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п.п.А.7, А.7.1 цього договору.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що відповідно до ст.212 ЦКУ у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.1.2, 2.2.3, 2.3.2, 2.4.1 цього договору, позичальник сплачує банку проценти, відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі, зазначеному у п.А.7.2. цього договору. При цьому, проценти передбачені п.п.4.1, 4.2. цього договору не нараховуються.

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.1. договору здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п. А.8 договору (п. 4.3.).

Сплата процентів, передбачених п.п. 4.2, 4.2.1 цього договору здійснюється щоденно (п.4.3.1.).

Відповідно до п.4.7. договору у випадку, якщо дата погашення кредиту та/або процентів, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені у банківський день, що передує вихідному або святковому дню.

Розрахунок процентів здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту (п.4.10);

Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами виходячи з 360 днів на рік (п.4.11).

Відповідно до п.6.1. договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

Підписання вказаного договору сторонами підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: назва файлу з підписом: кредитний договір №VIVKLOK113271.pdf, який свідчить про накладення 02.03.2021 ОСОБА_2 , як директором відділення АТ КБ "Приватбанк" електронного підпису установи та накладення 02.03.2021 ОСОБА_3 як директором ТОВ "Мего ЛТД" електронного підпису установи. За результатами перевірки підпису підтверджено, що підпис створено та перевірено успішно, цілісність даних підтверджено (т. 1 а.с. 21).

Крім цього, 02.03.2021 між Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - кредитор) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, поручитель) як поручителем укладено договір поруки №VIVKLOK113271/DP (далі - договір поруки) (т.1 а.с.43, 44), відповідно до пункту 1.1. якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" (далі - боржник) зобов`язань за кредитним договором №VIVKLOK113271 від 02.03.2023 з:

- повернення кредиту з лімітом 2000000.00 (два мільйони) гривень 00 копійок, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії на поповнення обігових коштів, з погашенням повністю до нуля заборгованості по кредитному договору через транзитний рахунок, зазначений у п. А.4. у термін до 180 днів з моменту її виникнення, у відповідності з п.А.2.1 кредитного договору, з кінцевим терміном повернення кредиту 28.02.2022 (двадцять восьме лютого дві тисячі двадцять другого) року, у відповідності до умов п.А.3 кредитного договору;

- сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12.75 (дванадцять цілих сімдесят п`ять сотих) % річних починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку у дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного поточного місяця, починаючи здати підписання кредитного договору. У випадку порушення боржником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 кредитного договору сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15.75 (п`ятнадцять цілих сімдесят п`ять сотих) % річних. За умови відновлення виконання боржником зобов`язань передбачених п. 2.2.13 кредитного договору, боржник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в п. А.6. кредитного договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної в п. 4.3 кредитного договору, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту;

- сплати процентів у випадку порушення боржником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п.п. А.2.1.2.2.16, 2.2.17 кредитного договору у розмірі 25.5 (двадцять п`ять цілих п`ять десятих) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. У випадку порушення боржником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п.п. А.2.1. 2.2.16, 2.2.17 кредитного договору та будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 кредитного договору сплати процентів у розміри 31.5 (тридцять один цілий п`ять десятих) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту;

- сплати процентів у випадку порушення боржником термінів повернення кредиту, встановлених п.п.А.3, 1.2, 2.3.2 кредитного договору у розмірі 25,5 (двадцять п`ять цілих п`ять десятих)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, у відповідності до п.А.7.2 кредитного договору;

а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Згідно пункту 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Пунктом 1.5. договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно пункту 4.1. договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію.

За умовами пункту 5.2. договору поруки цей договір підписано із використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" і "Про електронні довірчі послуги" та вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису його сторонами.

Підписання договору поруки сторонами підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: назва файлу з підписом: кредитний договір №VIVKLOK113271-DP.pdf, який свідчить про накладення 02.03.2021 ОСОБА_2 , як директором відділення АТ КБ "Приватбанк" електронного підпису установи та накладення 02.03.2021 ОСОБА_1 електронного підпису особисто. За результатами перевірки підпису підтверджено, що підпис створено та перевірено успішно, цілісність даних підтверджено (т.1 а.с.45).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 2000000,00 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи меморіальними ордерами, платіжними дорученнями, випискою по рахунку ТОВ "Мего ЛТД" за період з 02.03.2021 по 17.03.2023 (т.1 а.с.95-113), розрахунком заборгованості за кредитним договором №VIVKLOK113271 від 02.03.2021 станом на 15.12.2022 (т.1 а.с.22, 104, 97).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №VIVKLOK113271 від 02.03.2021 станом на 15.12.2022 та виписки по рахунку вбачається, що станом на 15.12.2022р. утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 2107444,47 гривень, у тому числі 1997774,95 гривень заборгованості за тілом кредиту, 109 669,52 гривень заборгованості за відсотками (т.1, а.с.20-27).

Неналежне виконання відповідачем-1 та відповідачем-2 взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів в обумовлений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

При цьому, після звернення позивача з позовом відповідач-1 здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором за платіжними інструкціями №26 від 05.04.2023 на суму 100000,00 гривень, від 04.05.2022 на суму 100000,00 гривень, №HS021B08KT від 01.06.2023 на суму 2160,00 гривень, №HS022B03NZ від 02.06.2023 на суму 10,41 гривень, №006R від 04.16.2023 на суму 6,80 гривень, №HS026B00М4 від 06.06.2023 на суму 6721,15 гривень, №HS026B01МJ від 06.06.2023 на суму 0,37 гривень, №HS027B00М9 від 07.06.2023 на суму 98,71 гривень, № HS028B018Р від 08.06.2023 на суму 2769,46 гривень, №HS028B00МІ від 08.06.2023 на суму 672,08 гривень, №HS028B00NW від 08.06.2023 на суму 388,07 гривень, №HS020B00Q4 від 10.06.2023 на суму 133,01 гривень, №HS021B0OK від 11.06.2023 на суму 8,62 гривень, № HS026B001J від 26.06.2023 на суму 131,97 гривень, №HS022B03NZ від 02.06.2023 на суму 10,41 гривень, №129 від 27.06.2023 на суму 20000,00 гривень.

Сплачені відповідачем-1 кошти у розмірі 233100,65 зараховані відповідачем наступним чином: 123431,13 гривень у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та 109669,52 гривень у рахунок погашення заборгованості за відсотками.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як встановлено статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень частин 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Положеннями статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (стаття 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Частинами 3, 4 статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Враховуючи, що електронний підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки), подані до суду паперові копії електронних доказів свідчать про укладення між сторонами 02.03.2021 кредитного договору та договору поруки у письмовій формі.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір відноситься до кредитних договорів.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Як передбачено статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач-1 (позичальник) 02.03.2021 отримав від позивача у строкове користування кредитні кошти в межах кредитного ліміту (2000000,00 гривень), які повинен був повернути останньому у строк та на умовах, передбачених кредитним договором.

Натомість відповідач-1 не виконав свої договірні зобов`язання належним чином, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 2107444,47 гривень за наданим кредитом.

Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи меморіальними ордерами, платіжними дорученнями, випискою по рахунку ТОВ "Мего ЛТД" за період з 02.03.2021 по 17.03.2023 (т.1 а.с.95-113), розрахунком заборгованості за кредитним договором №VIVKLOK113271 від 02.03.2021 станом на 15.12.2022.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів зміни умов договору відповідачем-1 не надано, оскільки надані ним заяви про зміну умов договору (т.1 а.с.91, 92) не акцептовані позивачем.

Як встановлено вище, після відкриття судом першої інстанції провадження у справі та до прийняття рішення у справі відповідач-1 здійснив часткову оплату заборгованості зі сплати кредиту на суму 233100,65 гривень, з яких 123431,13 гривень позивачем віднесено у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та 109669,52 гривень - у рахунок погашення заборгованості за відсотками.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на часткове погашення заборгованості відповідачем-1, що підтверджується наданими до суду доказами, суд першої інстанції правомірно закрив провадження в частині стягнення 123431,13 гривень заборгованості за тілом кредиту та 109669,52 гривень заборгованості за відсотками відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Таким чином, на момент прийняття місцевим судом рішення по справі заборгованість відповідача-1 перед банком становила 1874343,82 грн заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується відповідним розрахунком, який наявний в матеріалах справи, платіжними інструкціями та не спростований відповідачами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом у сумі 1874343,82 гривень відповідач-1 не надав та розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимоги в цій частині обґрунтованими та такі, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Положеннями ст.553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбачено ст.541 Цивільного кодексу України, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За приписами статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

02.03.2021 між позивачем та відповідачем-2 як поручителем за зобов`язаннями відповідача-1 укладено договір поруки №VIVKLOK113271/DP.

Згідно п.2.1.2. договору поруки у випадку неконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1. цього договору кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника згідно п.п.2.1.2 п. 2.1 цього договору (п. 2.4. договору поруки).

Із матеріалів справи вбачається, що взятих на себе зобов`язань щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у строк, визначений пунктом 1.1. договору поруки та пунктом А.3 кредитного договору відповідач-2 не виконав.

Частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до положень ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов`язання позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" перед банком не виконані, поручитель - ОСОБА_1 , як солідарний боржник, відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник. На дату звернення позивача з позовом, зобов`язання з поруки не припинилися.

Приймаючи до уваги положення договору поруки щодо повної солідарної відповідальності відповідача-2 за виконання боржником зобов`язання перед кредитором за договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з ТОВ "Мего ЛТД" та ОСОБА_1 1874343,82 гривень заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доказів, що спростовують розмір заборгованості або доказів щодо її повної сплати у розмірі 1874343,82 відповідачами до суду не надано.

Відповідач-1 посилався на форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням у зв`язку з цим воєнного стану в Україні.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Положеннями статі 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач-1 посилається на повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин шляхом надіслання електронного повідомлення №48 від 24.02.2022 (т.1 а.с. 73).

Разом з тим кредитний договір укладений 02.03.2021, згідно умов договору (пункту А.3.договору) термін повернення кредиту 28.02.2022. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредитні кошти у розмірі 1999900,00 гривень були надані в межах кредитного ліміту відповідачу-1 до введення воєнного стану в Україні 24.02.2022.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин та саме лише посилання на наявність форс-мажорних обставин не ставить у пряму залежність неможливість виконання відповідачем зобов`язання за договором, що виникло до настання таких обставин.

Як вірно відмітив суд першої інстанції, у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи №915/531/17, від 26.05.2020 зі справи №918/289/19, від 17.12.2020 зі справи №913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідні висновки також було викладено у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 по справі №922/2394/21.

Верховним Судом у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Крім цього, сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу в Україні автоматично не звільняє сторону від виконання будь-яких зобов`язань та від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Отже, форс-мажор (в даному випадку військова агресія російської федерації) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Відповідач, який посилається на вищезгадані обставини, повинен довести, що саме військова агресія призвела до унеможливлення виконання конкретного зобов`язання за договором.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

13.05.2022 Торгово-промислова палата України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Однак, відповідачем не було надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у контексті спірних правовідносин суттєве значення має не тільки встановлення існування обставин непереборної сили (форс-мажору), а й їх безпосередній, прямий та невідворотний вплив на можливість належного виконання зобов`язання за договором, що може бути підставою для звільнення від відповідальності за його порушення, тобто існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань.

Відповідачем-1 не надано належних доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Також, відповідачем-1 не подано належних доказів, що внаслідок введення воєнного стану на території України, відповідач не міг у повному обсязі здійснювати господарську діяльність, отримувати дохід і введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання зобов`язань за договором.

Водночас, відповідно до вимог статті 218 ГК України, статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, що звільняє його від виконання зобов`язань перед кредитором та не є правовою підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої договором та чинним законодавством.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували об`єктивні перешкоди для належного виконання зобов`язання за спірним договором відповідачем суду не надано.

Відповідно до вимог статті 218 Господарського кодексу України, статті 617 Цивільного кодексу України у разі настання обставин непереборної сили боржника може бути звільнено від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання взятого на себе за договором зобов`язання.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача-1 щодо дії та впливу форс-мажорних обставин на спірні правовідносини як підстави для відмови у задоволенні позову правомірно відхилені судом першої інстанції як необгрунтовані.

Згідно положень ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачами не спростовано позовних вимог, часткову сплату боргу у розмірі 233100,65 гривень, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду Вінницької області про задоволення позову у сумі 1874343,82 гривень.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.06.2023 у справі №902/99/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11.09.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.