ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Справа № 903/977/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії на рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 (повний текст складено 05 червня 2023 року, суддя Шум М.С.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії

до Державної митної служби України в особі Волинської митниці

про стягнення 109708,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Державної митної служби України в особі Волинської митниці про стягнення 109708,70 грн. заборгованості, в тому числі 91320,42 грн. основного боргу, 8618,79 грн. втрат від інфляції, 1500,23 грн. 3% річних, 8269,26 грн. пені у зв`язку із невиконанням умов договору надання телекомунікаційних послуг №55-6-05/155/2-231-б/15 від 12 травня 2015 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 відмовлено у позові Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії до Державної митної служби України в особі Волинської митниці про стягнення 109708,70 грн.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що позивачем у встановленому законом порядку не було доведено належними і допустимими доказами факту продовження між сторонами правовідносин на умовах Договору №55-6-05/155/2 від 12 січня 2015 року у спірний період. Позивачем не було надано суду доказів погодження відповідачем надання йому телекомунікаційних послуг в порядку, строки та на умовах саме вказаного договору, не підтверджено факту узгодження між сторонами переліку таких послуг, їх вартості та строків оплати (зокрема, у Замовленні послуг чи у відповідних Додатках), з урахуванням, зокрема того, що відповідач є бюджетною установою, і відсутність відповідних кошторисних призначень не дає підстав для взяття ним спірних фінансових зобов`язань у вказані позивачем у позовній заяві періоди. Окрім того, умовами Договору №55-6-05/155/2 від 12 січня 2015 року передбачено, що необхідною передумовою для оплати відповідачем послуг є направлення позивачем на його адресу відповідних рахунків. Однак, позивач надаючи суду відповідні щомісячні акти-рахунки не надав суду будь-яких доказів їх направлення на адресу відповідача або доказів їх вручення уповноваженій особі останнього.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що впродовж з 12 січня 2015 року по серпень 2022 року включно сторони керувалися умовами укладеного договору, що підтверджується наявними в договорі додатками до нього, які підписувалися двосторонньою без його переукладення та з дотриманням пунктів 2.2., 2.3. діючого на той час Договору, зокрема це Угода №5 від 13 лютого 2020 року, Угода №6 від 13 лютого 2020 року (з додатком №1, 3) Угода №7 від 13 лютого 2020 року, Угода №8 від 13 лютого 2020 року, Акт здавання-приймання виконаних робіт з підключення послуг від 13 лютого 2020 року, додаткова угода №5 від 11 жовтня 2021 року. Правовідносини згідно діючого Договору мали своє продовження і на спірний період з врахуванням зазначених угод. Заяви чи клопотання про його припинення зі сторони відповідача не надходили, що підтверджується відсутністю у нього відповідних доказів. Послуги надавалися на умовах визначених раніше укладеним договором, відповідачем приймалися і не оскаржувалися. Тим самим, на думку позивача, він виявив своє волевиявлення в розумінні вчинення конклюдентних дій. Укладення додаткових угод пов`язаних з продовженням дії договором не обумовлювалися.

На переконання апелянта суд не взяв до уваги та не прийняв той факт, що договором не визначалося порядок надсилання рахунків простою чи рекомендованою кореспонденцією. Як зазначалося в судовому засіданні рахунки в періоді дії договору з 12 січня 2015 року надсилалися відповідачу та отримувалися ним простою кореспонденцією і не заперечувалися останнім до часу виникнення спору а саме 01 січня 2022 року 31 серпня 2022 року. Згідно пункту 1.1 Договору у разі зміни законодавства у сфері телекомунікацій щодо порядку надання та отримання послуг сторони зобов`язуються з дати набрання чинності новим актом законодавства дотримуватися його положень. У такому випадку Договір застосовується лише в частині, яка не суперечить чинному законодавству. Відповідно до пункту 3.1 Договору Сторони за договором мають права та несуть обов`язки, передбачені Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг ПАТ (АТ) "Укртелеком" (далі Умови Укртелекому, затверджені Оператором та опубліковані на офіційному веб-сайті Оператора і чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про телекомунікації" (на сьогодні ЗУ "Про електронні комунікації"), Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг. Пунктом 5.8 Умов передбачено, що вразі не отримання рахунків до 10 числа місяця або здійснення розрахунків без рахунку, Абонент може звернутися до Укртелекому для отримання інформації про належну до сплати суму. Неотримання рахунка не звільняє Абонента від зобов`язань щодо оплати Послуг. Таким чином умовами Договору, який добровільно уклав відповідач, Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг, які є невід`ємною частиною договору, про що є обізнаним та на що добровільно погодився, відповідач був прямо та ясно попереджений про його дії в разі не отримання чи несвоєчасного отримання рахунків.

Листом №903/977/22/4262/23 від 29 червня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

07 липня 2023 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 липня 2023 року у справі №903/977/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії на рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22. Запропоновано відповідачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

21 липня 2023 року від відповідача Державної митної служби України в особі Волинської філії надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії на рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського слід скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Оператор, АТ "Укртелеком") та Волинською митницею ДФС (Бізнес-абонент) укладено договір №55-6-05/155/2-231-б/15 про надання телекомунікаційних послуг (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що Оператор надає Бізнес-абоненту телекомунікаційні послуги Бізнес-мережі (надалі - Послуги), а Бізнес-абонент отримує зазначені Послуги та сплачує їх вартість. У разі зміни законодавства в сфері телекомунікацій щодо порядку надання та отримання телекомунікаційних послуг Оператор та Бізнес-абонент зобов`язуються з моменту набрання чинності новим актом законодавства дотримуватись його положень. У такому випадку Договір застосовується лише в частині, яка не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 1.2 Договору під Бізнес-мережею розуміється система комплексного обслуговування Бізнес-абонентів, що забезпечує надання повного спектра телекомунікаційних послуг з підвищеним рівнем обслуговування.

Згідно з пунктом 2.1 Договору Оператор організовує Бізнес-абоненту лінію(ї) зв`язку для надання Послуг або у разі відсутності технічної можливості пропонує Бізнес-абоненту інші варіанти підключення.

Перелік та опис замовлених послуг, спеціальні умови організації, технічні характеристики та порядок надання послуг бізнес-абоненту визначаються в замовленні послуг та в окремих угодах до цього договору, що підписуються сторонами і є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору бізнес-абонент здійснює оплату замовлених послуг згідно з тарифами, зазначеними у додатках до угод до цього договору та умовами Укртелекому.

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що рахунок (рахунок-акт) за послуги бізнес-абонент повинен оплатити не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок оператора.

Пеня за прострочення оплати послуг, починає нараховуватися з 1 числа місяця, що настає по закінченню періоду зазначеного у пунктів 4.3 цього договору (пункт 4.4 договору).

Відповідно до пункту 4.6 Договору сторони погодили, що система розрахунків, яка застосовується Оператором: з надсиланням рахунків у паперовому вигляді.

Згідно з пунктом 5.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 5.2 Договору у разі коли жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку дії Договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах.

Матеріали справи також містять угоду №1 до Договору від 12 січня 2015 року №55-6-06/155/2 про надання послуг телефонного зв`язку та додатки №1.1 (види послуг та плати) та №1/2 до неї з переліком адрес та кількості послуг телефонного зв`язку (з поточними параметрами) підрозділів бізнес-абонент /т.1, а.с.12-15/.

Між сторонами також укладена угода №2 до Договору від 12 січня 2015 року №55-6-06/155/2 про надання послуг некомутованого доступу до мережі Інтернет з конфігурацією схеми розміщення точок надання послуги Інтернет з додатком А (норми роботи в мережі Інтернет), Додатком 2/2 переліком адрес точок підключення до послуги Інтернет (з поточними параметрами) підрозділами Бізнес-абонентів, додатком 2.1 (тарифи на надання некомутованого доступу до мережі інтернет) /т.1, а.с.16-21/.

Угода №3 про надання в користування каналів електрозв`язку з додатком 3.1 визначає кількість, перелік адрес та тарифи на надання в користування місцевих каналів електрозв`язку, з додатком 3.2 "перелік адрес та кількість послуг на надання в користування місцевих каналів електрозв`язку для Бізнес-абонентів".

Додатковою угодою №5 від 13 лютого 2020 року та додатковою угодою №5 від 11 жовтня 2021 року до Договору №55-6-05/155/2 від 12 січня 2015 року про надання послуг бізнес-мережі сторонами вносилися зміни до преамбули договору та реквізитів сторін, у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС.

13 лютого 2020 року між сторонами підписано угоду №6 до Договору від 12 січня 2015 року №55-6-06/155/2 про надання послуг телефонного зв`язку (Послуги "ТЗ").

13 лютого 2020 року між сторонами також підписано угоду №7 до Договору від 12 січня 2015 року №55-6-06/155/2 про надання в користування каналів електрозв`язку/ліній безпосереднього зв`язку (Послуга "КЕ/БЗ").

13 лютого 2020 року між сторонами підписано угоду №8 до Договору від 12 січня 2015 року №55-6-06/155/2 про надання послуг некомутованого доступу до мережі інтернет (Послуга "Інтернет").

На виконання вказаних угод 13 лютого 2020 року позивач та відповідач підписали замовлення про надання/зміну послуг додаток №1 до Угод від 13 лютого 2020 року №6, від 13 лютого 2020 року №7, від 13 лютого 2020 року №8 до договору від 12 січня 2015 року №55-6-05/155-2 /т.1, а.с.33-40/. Згідно замовлення загальний розмір щомісячної абонентної плати за всі послуги за цим замовленням становить 7592,35 грн. без ПДВ.

На виконання умов договору, позивачем було надано відповідачу послуги по особовому рахунку 020046 та було виставлені наступні рахунки-акти: .1.2022 від 31 січня 2022 року на суму 12696,54 грн.(за січень 2022 року); .2.2022 від 28 лютого 2022 року на суму 12095,33 грн.(за лютий 2022 року); .3.2022 від 28 березня 2022 року на суму 11807,20 грн.( за березень 2022 року); .4.2022 від 30 квітня 2022 року на суму 11854,93 грн.(за квітень 2022 року); .5.2022 від 31 травня 2022 року на суму 11834,03 грн.(за травень 2022 року); .6.2022 від 30 червня 2022 року на суму 11052,16 грн. (за червень 2022 року); .7.2022 від 31 липня 2022 року на суму 10797,90 грн. (за липень 2022 року); .8.2022 від 31 серпня 2022 року на суму 10712,99 грн. (за серпень 2022 року).

Всього виставлено рахунків на суму 92851,08 грн. З виписки з оборотної відомості за період 12/2021 08/2022 вбачається, що рахунок за січень 2022 року був частково погашений за рахунок зарахування коштів оплачених в попередньому періоді в грудні 2021 року на суму 1530,66 грн. /т.1, а.с.61/.

Позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі вимагає стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 91 320,42 грн. за період з січня 2022 року по серпень 2022 року.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати наданих послуг позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нараховано до стягнення з відповідача 8618,79 грн. інфляційних втрат, 1500,00 грн. 3% річних за загальний період прострочення з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року, а також 8269,26 грн. пені за період з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Враховуючи викладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відмову у позові, з чим не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір №55-6-05/155/2-231-б/15 від 12 січня 2015 року про надання телекомунікаційних послуг, з урахуванням додаткових угод до нього: угода №5 від 13 лютого 2020 року, угода №6 від 13 лютого 2020 року (з додатком №1, 3), угода №7 від 13 лютого 2020 року, угода №8 від 13 лютого 2020 року, додаткова угода №5 від 11 жовтня 2021 року, відповідно до умов яких позивач надає відповідачу на території України послуги телефонного зв`язку, некомутованого доступу до мережі Інтернет, а відповідач отримує зазначені послуги, користується ними на умовах договору і цієї угоди та сплачує їх вартість в порядку, передбаченому договором.

Пунктами 5.1, 5.2 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. У разі, коли жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах.

Тобто у пункті 5.2 укладеного між сторонами правочину передбачено автоматичну пролонгацію договору у випадку, якщо жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що належних та допустимих доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на припинення договору у встановлений пунктом 5.2 договору або визначений чинним законодавством України спосіб матеріали справи не містять.

Вказаним спростовуються висновки місцевого господарського суду про недоведеність позивачем факту продовження правовідносин між сторонами на умовах договору №55-6-05/155/2 від 12 січня 2015 року у спірний період. Крім того, місцевим судом неправомірно перекладено тягар доказування таких обставин на позивача. Державна митна служба України в особі Волинської митниці стверджуючи про непродовження договору на 2022 рік повинна була довести, що у порядку пункту 5.2 зверталася до позивача із відповідною заявою, чого зроблено не було.

Крім того, у пункті 7.8 договору сторони дійшли спільної згоди, що на підставі письмової заяви бізнес-абонента оператор припиняє надання послуг протягом тридцяти календарних днів з дати отримання оператором такої заяви про припинення, якщо більший строк не зазначений у заяві бізнес-абонента.

Однак відповідач не надав до матеріалів справи доказів реалізації ним свого права, передбаченого у пункті 7.8 договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що в період з січня 2022 року по серпень 2022 року укладений між сторонами договір був чинним.

При цьому в якості підтвердження надання відповідачу послуг у період з січня 2022 року по серпень 2022 року позивачем долучено до матеріалів справи рахунки-акти .1.2022 від 31 січня 2022 року на суму 12696,54 грн.(за січень 2022 року); .2.2022 від 28 лютого 2022 року на суму 12095,33 грн.(за лютий 2022 року); .3.2022 від 28 березня 2022 року на суму 11807,20 грн.( за березень 2022 року); .4.2022 від 30 квітня 2022 року на суму 11854,93 грн.(за квітень 2022 року); .5.2022 від 31 травня 2022 року на суму 11834,03 грн.(за травень 2022 року); .6.2022 від 30 червня 2022 року на суму 11052,16 грн. (за червень 2022 року); .7.2022 від 31 липня 2022 року на суму 10797,90 грн. (за липень 2022 року); .8.2022 від 31 серпня 2022 року на суму 10712,99 грн. (за серпень 2022 року).

У рахунках зазначено, що вони є одночасно актом передавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за розрахункові періоди.

Позивач стверджує, що дані рахунки-акти направлялися в електронному вигляді через систему "M.T.Doc".

В той же час, колегія суддів зазначає, що вище перелічені рахунки-акти були надіслані позивачем на адресу відповідача разом з позовною заявою, а отже отримані бізнес абонентом у паперовому вигляді.

Відповідач не заперечує отримання даних рахунків-актів через систему "М.Т.Doc", лише стверджує про відсутність у позивача доказів на підтвердження факту направлення рахунків на поштову адресу відповідача.

Будь-яких зауважень стосовно обсягу наданих позивачем послуг відповідач у поданому відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу не надав.

Крім того, згідно пункту 1.1 Договору у разі зміни законодавства у сфері телекомунікацій щодо порядку надання та отримання послуг сторони зобов`язуються з дати набрання чинності новим актом законодавства дотримуватися його положень. У такому випадку Договір застосовується лише в частині, яка не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 3.1. Договору сторони за договором мають права та несуть обов`язки, передбачені Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг ПАТ "Укртелеком" (далі Умови Укртелекому, затверджені Оператором та опубліковані на офіційному веб-сайті Оператора і чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про телекомунікації" (на сьогодні Закону України "Про електронні комунікації"), Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг.

Пунктом 5.8 Умов передбачено, що вразі не отримання рахунків до 10 числа місяця або здійснення розрахунків без рахунку, Абонент може звернутися до Укртелекому для отримання інформації про належну до сплати суму. Неотримання рахунка не звільняє Абонента від зобов`язань щодо оплати Послуг.

Враховуючи наведене, колегія суддів приймає надані позивачем рахунки-акти як вірогідні докази надання оператором послуг відповідачу у спірний період.

Як вже вказувалось, згідно пункту 4.3 договору рахунок (рахунок-акт) за послуги бізнес-абонент повинен оплатити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок оператора.

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пункту 4.3 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості наданих позивачем послуг станом на дату розгляду спору по суті настав.

Однак як свідчать матеріали справи, Державна митна служба України в особі Волинської митниці свої зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг належним чином та у строк, встановлений укладеним між сторонами договором не виконала, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 91320,42 грн., внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Безпідставними є твердження відповідача, що ним не замовлялося надання послуг на 2022 рік та відповідного погодження не було, оскільки матеріали справи містять замовлення про надання/зміну послуг додаток №1 до Угод від 13 лютого 2020 року №6, від 13 лютого 2020 року №7, від 13 лютого 2020 року №8 до договору від 12 січня 2015 року №55-6-05/155-2 /т.1, а.с.33-40/. Вказаний додаток є невід`ємною частиною договору і за умови чинності договору, перелік послуг був погоджений. Відповідач не звертався до позивача з заявами про відмову від послуг або про зменшення їх обсягу. Погодження замовлення на кожен календарний рік договором не передбачено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що Волинська митниця фінансується за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку з чим не може самостійно приймати рішення, без дозволених та передбачених на це фінансових зобов`язань.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність державних асигнувань не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань за господарським договором.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №914/1556/17 викладено аналогічну правову позицію, зокрема зазначено, що така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і від надходження бюджетних асигнувань. Між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету. Оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за спірним договором.

Відповідач не був позбавлений права у строки передбачені пунктом 5.2 договору заявити про небажання продовжувати строк дії договору на наступний рік.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно вимог частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку, в матеріалах справи наявні докази надання відповідачу телекомунікаційних послуг за період з січня 2022 року по серпень 2022 року. Відповідач не надав доказів щодо небажання продовжити дію договору та доказів ненадання послуг за вказаний період, а отже заборгованість є підтвердженою.

У зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору, позивачем також заявлено до стягнення із відповідача пеню у сумі 8269,26 грн., інфляційні втрати у розмірі 8618,79 грн., 3 % річних у розмірі 1500,23 грн.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8618,79 грн., та 3 % річних у розмірі 1500,23 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правові підстави, період, подані позивачем розрахунки, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що інфляційні втрати в сумі 8618,79 грн. за період з 01 березня 2020 року по 30 листопада 2022 року та 3% річних в сумі 1500,23 грн. за період з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року є обгрунтованими та такими, що підлягають до стягнення з відповідача.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 8269,26 грн., колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в статтях 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні статті 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно пункту 4.4 договору сторонами погоджено, що пеня за прострочення оплати послуг, починає нараховуватись з 1 числа місяця, що настає по закінченню періоду зазначеного у пункті 4.3 цього договору.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за визначений позивачем період, колегія суддів погоджується з її розміром, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 8269,26 грн. за період з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 74, частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи. Наведені в апеляційній скарзі аргументи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на правильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку задоволення апеляційної скарги АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії та скасування рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22.

Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії на рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №903/977/22 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задовольнити.

Стягнути з Державної митної служби України в особі Волинської митниці (Ковельський район, с.Римачі, вул. Призалізнична, 13, ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії (43005, м.Луцьк, пр.Василя Мойсея, 2, ) основний боргу в сумі 91320,42 грн., пеню в сумі 8269,26 грн., 8618,79 грн. інфляційних втрат, 1500,23 грн. 3% річних, 2481 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 3721,5 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Волинської області видати судовий наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/977/22 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "11" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.