ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2023 року м. Дніпро Справа № 908/931/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення сторін) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 (повне рішення складено 25.04.2023, суддя Горохов І.С.) у справі № 908/931/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент",м. Запоріжжя

до Запорізької митниці, м. Запоріжжя

про стягнення 18 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про відшкодування за рахунок держави на його користь майнової шкоди в розмірі 18 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані прийняттям Запорізькою митницею протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UА112080/2022/000076/1 від 30.08.2022, що встановлено судом під час розгляду адміністративної справи №280/5174/22. Під час розгляду цієї справи позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 200,00 грн, які він вважає за можливе стягнути в цій господарській справі як завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що витрати на професійну правничу допомогу не є збитками чи шкодою в розумінні цивільного законодавства України та вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 змінити, відшкодувати за рахунок держави майнову шкоду в розмірі 18 200,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд першої інстанції помилково вирішив, що норма законодавчого регулювання нівелює конституційне регулювання;

- між ухваленим відповідачем протиправним рішенням та документально підтвердженим розміром шкоди наявний причинний зв`язок, що є підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.04.2023 у справі №908/931/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1, суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.05.2023 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23; розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.06.2023 від Запорізької митниці до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 без змін.

Поданий відзив на апеляційну скаргу обґрунтований наступним:

- плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та може бути відшкодована виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством;

- витрати на професійну правничу допомогу не можна визнавати збитками чи шкодою в розумінні положення цивільного законодавства України, вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні;

- позивачем не наведено наявності підстав для притягнення митниці до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

04.07.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду по справі №908/931/23 здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Чус О.В., ОСОБА_2, якою її прийнято до свого провадження ухвалою суду від 06.07.2023.

14.07.2023 від Запорізької митниці до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання/заява, в якому відповідач підтримав позицію, викладену в поданому відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 без змін.

06.09.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду та відпусткою судді Чус О.В. по справі №908/931/23 здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Кощеєва І.М., Дарміна М.О., якою її прийнято до свого провадження ухвалою суду від 07.09.2023.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що в адміністративному суді розглядалась справа № 280/5174/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Запорізької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 30.08.2022 № UА112080/2022/000076/1.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №280/5174/22 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів від 30.08.2022 № UА112080/2022/000076/1; стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» судовий збір у розмірі 2 481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 апеляційну скаргу Запорізької митниці залишено без задоволення, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №280/5174/22 залишено без змін.

03.03.2023 представником ТОВ «Технохімреагент» до Третього апеляційного адміністративного суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Запорізької митниці на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 200,00 грн, які були понесені ним під час розгляду справи №280/5174/22 в першій та апеляційній інстанціях адміністративних судів.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі №280/5174/22 заяву ТОВ «Технохімреагент» про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 280/5174/22 залишено без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулося до господарського суду з позовом про стягнення 18 200,00 грн не відшкодованих витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом адміністративної справи № 280/2174/22, як шкоди, завданої Запорізькою митницею внаслідок прийняття протиправного рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 Цивільного кодексу України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 2, частини 1 статті 170 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 Цивільного кодексу України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (пункт 5 частини 3 зазначеної норми).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Технохімреагент" звернулося до суду з вимогою про відшкодування за рахунок держави майнової шкоди в розмірі 18 200,00 грн, завданої внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці, яка прийняла протиправне рішення про коригування митної вартості товарів від 30.08.2022 № UА112080/2022/000076/1, на підставі, зокрема, ст. 56 Конституції України, ст. ст. 132, 139 КАС України, обґрунтовуючи свої вимоги документальним підтвердженням витрат ТОВ "Технохімреагент" на професійну правничу допомогу адвоката Бикова С.А., пов`язаних із наданням правової допомоги у справі №280/5174/22.

Отже, за змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас, згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Відповідно до частин 1, 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правову допомогу.

Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Згідно зі статтею 143 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо судових витрат вирішується адміністративним судом у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку господарського судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19, який суди застосували під час розгляду справи № 910/12945/19.

Ураховуючи зазначене, а також правову позицію Верховного Суду України (справи № 6-3261св08, № 6-11633св09, № 6-15773св09) і Великої Палати Верховного Суду (справи № 925/1196/18, № 462/6473/16-ц, № 688/2479/16-ц, № 489/5045/18), доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/931/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв