ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2577/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, 88006, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Болгарська, буд. 2
до Фізичної особи - підприємця Романенко Володимира Миколайовича, АДРЕСА_1
простягнення 117 875,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Романенко Володимира Миколайовича про стягнення коштів. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 124 від 26.08.2022 року в частині своєчасної поставки у визначені договором строки.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року позовну заяву Головного управління Державної служби України (вх. 2577/23 від 16.06.2023 року) залишено без руху.

04.07.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 17233/23) про усунення недоліків, у якій позивача зазначає, що останнім усунуто недоліки позовної заяви, та просить суд, стягнути із відповідача на користь позивача пеню у сумі 48 995,00 грн., штрафні санкції у розмірі 68 880,00 грн. разом суму 117 875,00 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2577/23. Розгляд справи № 922/2577/23 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

27.07.2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 19876) у якому останній, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимоги, оскільки неналежне виконання зобов`язань за договором виникло внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 26.08.2022 року між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (позивач, замовник) та Фізичною особою - підприємцем Романенко Володимиром Миколайовичем (відповідач, постачальник) було укладено договір № 124.

Відповідно до пункту 11.1. цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 21.11.2022 року, а в частині оплати - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. У разі продовження воєнного стану, оголошеного Указом президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого відповідно до Указів Президента України від 14.03.2022 року № 133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 року № 259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року № 341 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» дія Договору автоматично продовжується на період на який продовжено воєнний стан, але не пізніше ніж до 31.12.2022 року.

Пунктом 1.1. договору, сторони погодили, що постачальник зобов`язується у визначені цим договором строки поставити замовнику костюм літній повсякденний робочий згідно коду ДК 021:2015 - 18110000-3 формений одяг, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Загальна кількість товару, що підлягає поставці, вартість одиниці товару, строки та місце поставки визначається у специфікаціях (додаток № 1, що є невід`ємною частиною даного договору) (пункт 1.2. договору).

Пунктом 4.1. договору, сторони визначили, що ціна договору становить 2 275 000,00 грн., без ПДВ.

Розрахунок проводиться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договору, протягом 7 календарних днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін накладної, а у випадку затримки фінансування покупця - протягом бюджетного періоду (пункт 5.1 договору).

Згідно пункту 6.1. договору, учасник зобов`язаний поставити товар до 15.10.2022 року.

Також між сторони було підписано додаток № 1 до договору, специфікацію та додаток № 2 до договору інформація про технічні та інші характеристики предмета закупівлі: технічна специфікація, додаток № 3 ростовка за специфікацією.

19.09.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 , у якій зокрема пункт 4.1. розділу 4 "Ціна договору" викладено у новій редакції, а саме: "ціна даного договору становить 2 275 000,00 грн., без ПДВ. та додаток № 1 до договору також було викладено у новій редакції".

Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору, обумовлений сторонами товар було поставлено несвоєчасно та з порушенням строків визначених у договорі, а саме відповідно до видаткових накладних: від 01.11.2022 року № РН-0000024 на суму 307 500,00 грн.; від 24.11.2022 року № РН-0000025 на суму 348 500,00 грн.; від 28.11.2022 року № РН-0000026 на суму 348 500,00 грн.; від 09.12.2022 року № РН- 0000027 на суму 287 000,00 грн.

У зв`язку із чим, позивачем відповідно до пункту 8.3. договору нараховано пеню у сумі 48 995,00 грн. та штраф у розмірі 68 880,00 грн.

Позивачем також додано лист - повідомленням від відповідача, у якому останній зазначив щодо форс - мажорних обставин, які перешкоджали вчасному виконанню зобов`язань за договором, та зазначено, що відповідач зобов`язується поставити товар обумовлений пунктом 1.1. договору у найкоротші строки.

Також позивач зазначає. що останнім на адресу відповідача було направлено вимогу № 3 від 05.01.2023 року щодо сплати штрафних санкцій.

Проте, вищевказана претензія залишена відповідачем без задоволення, що стадо причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача пені у сумі 48 995,00 грн., штрафні санкції у розмірі 68 880,00 грн. разом суму 117 875,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в порушення умов договору було поставлено товар із порушенням пункту 6.1. договору, яким було визначено, що учасник зобов`язаний поставити товар до 15.10.2022 року, про що свідчать видаткові накладні, а саме: від 01.11.2022 року № РН-0000024 на суму 307 500,00 грн.; від 24.11.2022 року № РН-0000025 на суму 348 500,00 грн.; від 28.11.2022 року № РН-0000026 на суму 348 500,00 грн.; від 09.12.2022 року № РН- 0000027 на суму 287 000,00 грн.

Відповідно до пункту 8.3. договору, сторони погодили, за порушення строків виконання зобов`язань зазначених у пункті 6.1. цього Договору з Постачальника стягується неустойка у розмірі 0,1% вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення строку поставки Товару нарахування пені (штрафів) починається з наступного дня після визначеної цим договором дати поставки товару.

У відповідності до вищевикладеного, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 48 995,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 68 880,00 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу пені у сумі 48 995,00 грн., та встановлено, що як вбачається із матеріалів позовної заяви та заяві про усунення недоліків, позивачем не зазначено за який період та на яку суму здійснено нарахування пені, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку нарахованих позивачем сум у розмірі 48 995,00 грн. та заявлених періодів нарахувань.

У зв`язку із чим, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленої до стягнення суми пені 48 995,00 грн., у зв`язку із відсутністю розрахунку на визначену позивачем суму, та відмовляє у цій частині.

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу штрафних санкції у розмірі 68 880,00 грн. відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, а саме: 68 880,00 грн. = 984 000,00 грн. х 7 : 100 (984 000,00 грн. сума вартості товару, постачання якого прострочено) та встановлено, що такі нарахування здійснено арифметично вірно.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 19876 від 27.07.2023 рок) зазначив, що незважаючи на форс-мажорні обставини у період воєнного стану, які кожного дня впливають на життя та процес роботи по виконанню умов договору (аварійні відключення електроенергії, оголошення повітряних тривог), відповідачем, як постачальником, виконані договірні умови із постачання товару у повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Жодних зауважень щодо кількості та якості поставленого товару від замовника не надходило.

Також зазначає, що з 24 лютого 2022 року і до цього часу у державі відбуваються дуже прикрі події, - а саме, відкритий воєнний напад військ російської федерації на територію України, зокрема, територію Харківської області та місто Харків. Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 24.02.2022 року на всій території У країни введений воєнний стан. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, і, відповідно продовжений до 19 серпня 2023 року.

Торгово-промислова палата України листом за вих.2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року визнала факт військової агресії Росії проти України обставинами, які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності, і за яких неможливе виконання у встановлений термін законодавчих чи інших нормативних актів у період з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.

Також відповідач зазначає, що з першого дня війти і до цього часу територіальна громада міста Харкова та Харківська область знаходяться в переліку громад, розташованих в районах проведення бойових дій (за даними Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України). Безпосередньо, з 05-00 год. 24 лютого 2022 року місто Харків знаходилося під щільним ворожим вогнем російської армії. Ворогом неодноразово застосовувалися на території Харківської області та міста Харкова авіаудари, ствольна артилерія, реактивні системи залпового вогню, міномети, зенітні керовані ракети. Розташування міста Харкова та Харківської області поряд із російським кордоном несе в собі небезпеку кожного дня і ночі, бо з прикордонної території бєлгородської області ведеться регулярний ракетний обстріл і міста і області.

За твердженнями відповідача, місцем розташування виробничих потужностей відповідача є один із районів міста Харкова (по вулиці Конєва, 4), де розміщене орендоване обладнання згідно договору оренди обладнання N№ 11/22 від 01.01.2022 року. Повітряні тривоги у місті лунають як і при небезпеці ракетних обстрілів по всій Україні, так і при небезпеці ракетних обстрілів Харківської області і міста Харкова, що відбуваються з території області, які ще не деокуповані, так і з території прилеглої Бєлгородської області.

Також відповідач зазначає, що при сигналі повітряної тривоги, яка лунає у місті Харкові систематично, призупиняться робота по виконанню договору у зв`язку із необхідністю перебування постачальника в укритті. Так, напередодні укладання договору № 124 від 26.08.2022 року у період з 24 по 26 серпня 2022 року було лише 16 тривог, а вже у вересні 2022 року - 179 тривог, у жовтні 2022 року - 125 тривог, у листопаді 2022 року - 108 тривог, грудні 2022 року - 117 тривог, що підтверджується листом Харківської обласної військової адміністрації № 15.01-12/318 від 06.02.2023 року, та даними із відповідних сайтів (https://air-alarms.in.ua/region/kharkiv), що свідчить про існування об`єктивних факторів, які не залежать від волі постачальника, а, отже, за відсутності його вини, які призвели до збільшення строків виконання умов вказаного договору. Окрім того, після ракетних обстрілів по критичній інфраструктурі міста Харкова та області, відбувалися регулярні та тривалі перебої із постачанням місту електроенергії, що підтверджується листом Харківської обласної військової адміністрації № 15.01-12/318 від 06.02.2023 pоку. Усі ці надзвичайні і невідворотні обставини (аварійні відключення електроенергії та повітряні тривоги) за даних умов здійснення господарської діяльності негативно вплинули на здатність постачальника в умовах воєнного стану вчасно виконання умови договору, та замість 15.10.2022 року завершення виконання договору № 124 від 26.08.2022 року відбулося 09.12.2022 року, але із повним дотриманням вимог щодо кількості та якості товару.

Вищевикладене за твердженнями відповідача, із посиланням на статтю 218 Господарського кодексу України свідчить про те, що належне виконання зобов`язання за договором № 124 від 26.08.2022 року виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, у зв`язку із чим, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини, що за твердженнями відповідача стали причиною належного виконання зобов`язання за договором № 124 від 26.08.2022 року, суд зазначає наступне.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України Про торгово-промислові палати в Україні та деталізовано в розділі б Регламенту засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Водночас, частиною 1 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 14 вказаного Закону ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

На законодавчому рівні не змінено порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тобто, норми Закону України Про торгово-промислові палати в Україні є діючими, а видача відповідних сертифікатів особам, які звернулись до ТТП за їх видачею здійснюється ТПП безупинно.

Так, у постанові Касаційного господарського суду від 01.06.2021 року у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.

При цьому, сторона зобов`язання, яка його не виконує, в будь-якому разі повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер, саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, договір № 124 від 26.08.2022 року було укладено сторонами під час дії в Україні воєнного стану.

Пунктом 9.1. договору сторони визначили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. До обставин непереборної сили належать обставини визначені у Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Відповідно до пункту 9.2. договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Згідно пункту 9.3. договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

З аналізу вищевикладених умов договору слідує, що між позивачем та відповідачем договір було укладено під час дії в Україні воєнного стану, що спростовуює твердження відповідача на посилання на загальний лист Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 року щодо настання форс - мажорних обставин, тобто сторони укладаючи договір під час війни усвідомлювали настання усіх можливих наслідків відповідних дій.

При цьому, пунктами 9.2. та 9.3. договору погоджено порядок та умови повідомлення про настання форс мажорних обставин, та надання відповідних документів, які видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано до суду доказів виконання умов договору та надання передбачених пунктом 9.3. документів, що видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Вищевикладене спростовує посилання відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо настання форс мажорних обставин для відповідача. Будь-яких додаткових угод щодо внесення змін до договору в частині строків поставки, відповідачем також до суду надано не було.

При цьому, матеріали справи не містять, а відповідачем не заявлено до суду будь-яких клопотань щодо зменшення штрафних санкцій.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України також унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме про стягнення із відповідача на користь позивача штрафних санкції у розмірі 68 880,00 грн.

В частині стягнення із відповідача на користь позивача пені у сумі 48 995,00 грн. - відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 та частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із чим, із відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі , у розмірі 1 568,39 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Романенко Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (88006, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Болгарська, буд. 2, ) штрафні санкції у розмірі 68 880,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 568,39 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення із відповідача на користь позивача пені у сумі 48 995,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:

позивач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (88006, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Болгарська, буд. 2, );

відповідач: Фізичної особи - підприємця Романенко Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "11" вересня 2023 р.

Суддя О.О. Ємельянова