ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 910/627/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 12.09.2023 у справі №910/627/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023

у справі № 910/627/23 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський комбікормовий завод»

до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

про стягнення 717 842,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 543 522,78 грн. за поставлений за договором поставки № КПКЗ-2212/2021, але неоплачений товар, пені в сумі 42 995,38 грн., 3 % річних в сумі 15 552,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 115 772,17 грн.

Також у позові позивач просив зазначити у рішенні про нарахування 3 % річних до моменту виконання відповідачем рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Крім того позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позов в суд першої інстанції не скористався.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основну заборгованість в сумі 543 522,78 грн., пеню в сумі 42 995,38 грн., 3 % річних в сумі 15 552,62 грн., інфляційні втрати в сумі 105 741,86 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 10 617,19 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем за спірним договором товару, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Водночас, суд першої інстанції, під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування інфляційних втрат за вказані позивачем періоди прострочення встановив, що такий розрахунок є частково арифметично невірним, оскільки за накладною від 07.01.2022 № 3 на суму 1 042 437,24 грн. заявлений позивачем період прострочення грошового зобов`язання не перевищує 15 днів, з огляду на що відмовив у задоволенні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат за вказаною накладною в сумі 10 030,31 грн..

Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивачем при розрахунку пені не враховано положень ч. 6 ст. 232 ГК України (щодо обмеження строку нарахування пені шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано), проте, оскільки сума нарахованої пені за вказаною накладною не перевищує розмір пені за такий період з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, задовольнив вказану позовну вимогу за розрахунком позивача в сумі 42 995,38 грн.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованим та відмовив у задоволенні клопотання позивача про зазначення у рішенні про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення.

Відмовляючи у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000,00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано до суду жодних доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що виключає розподіл витрат позивача на правову допомогу між сторонами спору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 11.04.2023 Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/627/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/627/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/627/23.

24.04.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 та надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 16 151,46 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2023 апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 року у справі № 910/627/23 разом з доданими до неї матеріалами повернуто Приватному акціонерному товариству «Агрохолдинг Авангард».

17.07.2023 Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» повторно звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вих.№17/07-01 від 17.07.2023, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/627/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку оскарження вищевказаного рішення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що має місце не з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, які викладені в рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що судом першої інстанції не наведено свого перерахунку суми інфляційних втрат та не вказано про те, чи виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат відповідає формулі розрахунку інфляційних втрат, яка наведена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023, справу № 910/627/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Гончаров С.А..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.09.2023 об 11:15 год.

31.07.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що :

- відповідач в суді першої інстанції не скористався правом на подання відзиву та будь-яких доказів до цієї справи, фактично самоусунувся від процесу доказування і така поведінка відповідача в суді першої інстанції не надає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення;

- відповідач не надав будь-яких доказів повної оплати партій товару чи доказів зміни правовідношення також і до апеляційної скарги, що вказує на єдиний намір відповідача відтермінувати виконання його зобов`язання всупереч умовам договору та відтермінувати набрання законної сили рішення суду, що йде в розріз із завданням господарського судочинства (може бути визнано зловживанням правом);

- відповідач в апеляційній скарзі помилково вказує про «розрахунок не за окремі інтервали часу, а в цілому за період прострочення» - відповідач не звернув увагу на те, що договором передбачена оплата за поставлені партії товару;

- позивач долучив до позову детальний розрахунок стягнення суми інфляційних втрат з додатком, в якому не відбувалось нарахування інфляції на інфляцію, а відповідач не навів ні суду першої інстанції, ні в апеляційній скарзі будь-якого власного контррозрахунку інфляційних втрат, який би спростовував розрахунок з рішення суду першої інстанції, що вказує на безпідставність та необґрунтованість поданої апеляційної скарги;

- апеляційна скарга має ознаки зловживання процесуальними правами відповідача, подана лише з метою відтермінування набрання законної сили судовим рішенням і продовженням протиправної неоплати за отриманий відповідачем товар;

- відповідач не надав будь-яких доказів, що стосувалися б предмету спору чи впливали б на висновок суду. З всього вищевикладеного можна зробити висновок, що відповідач продовжує вводити в оману суд та намагається уникнути відповідальності,

просить відмовити у задоволення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Крім того у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить розподілити 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката як судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та всі судові витрати у справі №910/627/23 покласти на відповідача.

05.09.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 05.09.2023 вказане клопотання задоволено та оголошено перерву до 12.09.2023 до 10:45.

05.09.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано зайнятістю представника відповідача адвоката Бутко Д.Г. в іншому судовому засіданні.

Порадившись на місці, колегія суддів не зійшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання з огляду на наступне.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 12.09.2023 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції вже відкладався за клопотанням відповідача, а також на тому, що повноважним представником відповідача є його керівник, доказів неможливості прийняти участь в судовому засіданні якого суду не надано.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 12.09.2023 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Станом на 12.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач в жодне судове засідання представників не направили

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

22.12.2021 позивач (постачальник) та відповідач (покупець) уклали договір поставки № КПКЗ-2212/2021 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язується прийняти і оплатити: висівки пшеничні та/або висівки кукурудзяні, та/або шрот соняшниковий, та/або шрот соєвий, та/або макуху соняшникову, та/або макуху соєву, та/або макуху кукурудзяну, та/або олію соєву, та/або олію соняшникову та/або інші білкові продукти (далі товар).

Згідно з п. 2.1 Договору умови, строки поставки, асортимент, кількість та ціна товару, який поставляється відповідно до Договору визначається сторонами у специфікаціях (додатках) до цього Договору, які є невід`ємними частинами Договору.

Сторонами були підписані специфікації № 1 від 22.12.2021, № 2 від 05.01.2022, № 3 від 19.01.2022, № 4 від 09.02.2022 № 5 від 05.07.2022 та № 6 від 12.07.2022, в яких сторони погодили найменування, асортимент, кількість, ціну товарів, які мали постачатися, а також строки поставки.

Виходячи зі змісту п. 3.4 Договору право власності на товар та ризик випадкової загибелі товару переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару.

Датою поставки товару/партії товару вважається дата підписання належним представником видаткової накладної на фактично прийнятий покупцем товар/партію товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення (поставки), а саме: склад покупця за адресою: 32325, Хмельницька обл., Кам`янець-Подільській р-н, с. Гуменці, Вербецьке шосе, 1.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6 271 509,72 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних № 281 від 25.12.2021, № 3 від 07.01.2022, № 15 від 21.01.2022, № 52 від 11.02.2022, № 332 від 08.07.2022, № 353 від 18.07.2022.

Згідно з п. 4.4 Договору розрахунки за поставлений згідно Договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів відповідачем на поточний рахунок позивача, вказаний в даному Договорі або повідомлений позивачем відповідачу згідно умов цього Договору у наступному порядку:

- 80 % вартості згідно відповідної специфікації (додатку) - не пізніше 3 (трьох) банківських днів після розвантаження товару в місці (поставки) призначення та підписання видаткової накладної відповідачем;

- 20 % вартості товару згідно відповідної специфікації (додатку) - після реєстрації податкової накладної та надання всіх супровідних документів, згідно п. 3.7 цього Договору.

З матеріалів справи слідує, що позивачем було проведено реєстрацію податкових накладних щодо спірних поставок.

Наданими позивачем платіжними дорученнями підтверджується, що відповідач отриманий товар відповідач оплатив лише частково на суму 5 727 986,94 грн., а відтак неоплаченим залишився товар на загальну суму 543 522,78 грн.

Колегія суддів зауважує на тому, що відповідачем у апеляційній скарзі фактично не заперечується а ні факт поставки товару на загальну суму 6 271 509,72 грн., а ні те, що він не у повному обсязі виконав обов`язок по оплаті такого товару.

З огляду на те, що відповідач свій обов`язок по оплаті поставленого товару у повному обсязі не виконав позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 543 522,78 грн., а також нараховані за його несвоєчасну оплату пеню в сумі 42 995,38 грн., 3 % річних в сумі 15 552,62 грн. та інфляційні втрати в сумі 115 772,17 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті товару на суму 543 522,78 грн., а відтак, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в сумі 543 522,78 грн.. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення, нарахованих на суму основного боргу пені в сумі 42 995,38 грн., 3 % річних в сумі 15 552,62 грн. та інфляційних втрати в сумі 115 772,17 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В п. 6.6 Договору сторонами погоджено, що у випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у даному Договорі, відповідач зобов`язується на вимогу позивача сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5 % від суми простроченого грошового зобов`язання. Дана пеня не застосовується до попередньої оплати, яку повинен здійснити відповідач.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару, позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - інфляційні втрати та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем при розрахунку суми інфляційних втрат за вказані позивачем періоди прострочення допущено помилку, оскільки за накладною № 3 від 07.01.2022 на суму 1 042 437,24 грн. заявлений позивачем період прострочення грошового зобов`язання не перевищує 15 днів, з огляду на що суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат за вказаною накладною в сумі 10 030,31 грн.. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Водночас колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем при розрахунку пені не враховано положень ч. 6 ст. 232 ГК України (щодо обмеження строку нарахування пені шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано), так як судом першої інстанції не було враховано те, що за змістом положень п. 7 розділу ІХ «Прикінцеві положення» ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, серед іншого, статтею 232 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

Водночас вказане не призвело до прийняття неправильного рішення оскільки суд першої інстанції задовольнив вимоги про стягнення пені за розрахунками позивача.

Колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача про необхідність наведення судом першої інстанції власного перерахунку суми інфляційних втрат, оскільки виконані позивачем розрахунки є арифметично вірними та відповідають формулі розрахунку інфляційних втрат, яка наведена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, а помилковим є лише розрахунок за накладною № 3 від 07.01.2022 на суму 1 042 437,24 грн.

При цьому слід зазначити і про те, що у випадку незгоди з проведеними позивачем розрахунками пені, 3 % річних та інфляційних втрат, відповідач не був позбавлений права навести власні контр розрахунки вказаних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення пені в сумі 42 995,38 грн., 3 % річних в сумі 15 552,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 105 741,86 грн.. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Також судом вірно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000,00 грн., оскільки позивачем не було надано жодних доказів, які підтверджують, як обсяги, так і факт надання таких послуг, що виключає розподіл витрат позивача на правову допомогу між сторонами спору. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/627/23.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/627/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров