ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. м.Київ Справа№ 910/1650/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 18.04.2023

у справі № 910/1650/23 (суддя С.М. Морозов)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перо",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ"

про стягнення 104 255,81 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перо" (далі - позивач, ТОВ «Перо») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" (далі - відповідач, ТОВ «Буква.УНМ») суми інфляційних втрат в розмірі 90 564,52 грн та суми 3% річних в розмірі 13 691,29 грн, у зв`язку з невчасною оплатою за товар за Договором поставки №328 від 07.09.2020.

Нормативно в обгрунтування позову позивач посилався на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов посилався на те, що позивачем невірно розраховано строк виникнення у відповідача обов`язку з оплати товару, оскільки доказів реалізації товару на користь третіх осіб матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перо" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" про стягнення 104 255,81 грн. задоволено повністю, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перо" суму 3% річних в розмірі 13 691,29 грн (тринадцять тисяч шістсот дев`яносто одна гривна 29 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 90 564,52 грн (дев`яносто тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривни 52 копійки) та суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривни 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що

- враховуючи обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 28.12.2021 року №911/2876/21, беручи до уваги норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України, наявні підстави для нарахування показників, обумовлених ст. 625 Цивільного кодексу України;

- перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд першої інстанції встановив, що він є арифметично вірним, а тому, задовольнив позовні вимоги в цій частині на суму в розмірі 13 691,29 грн 3% річних та 90 564,52 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" (19.05.2023 згідно штемпеля канцелярії суду на апеляційній скарзі) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частин нарахування штрафних санкцій з моменту прийняття товару і прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 28.12.2021 року №911/2876/21, стосовно того, що обов`язок з оплати товару вникає після спливу шести місяців після поставки товару, і відповідно, право постачальника на отримання оплати за товар виникає не з моменту поставки, а з моменту сплину строку, наданого на реалізацію товару та не вчиненням покупцем зі спливом указаного строку, передбачених договором дій щодо повернення товару. Отже, вказані обставини впливають на строки нарахування заявлених до стягнення показників, що не було враховано судом першої інстанції, на переконання скаржника. Додатково скаржник посилався на необхідність врахування висновків, викладених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 910/17610/15.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

12.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято до розгляду у відповідності до ст. 119, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно оцінив обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 28.12.2021 року №911/2876/21, а висновки, викладених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.12.20217 у справі № 910/17610/15 - не спростовують правомірність оскаржуваного рішення.

Крім того, позивач вказує, що оскільки постачальник поставив покупцю товар в період з 18.09.2020 по 07.10.2020 (що встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2021 року №911/2876/21), а тому обов`язок з оплати поставленого товару, внаслідок невиконання умов договору, виник у покупця з наступного дня після підписання покупцем відповідних видаткових накладних, і позивачем самостійно визначено початкову датку обрахунку з 08.10.2020 - день, наступний за днем поставки товару за останньою накладною.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Кравчук Г.А.

При дослідженні апеляційної скарги судом встановлено, що скаржник просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23 в частині нарахування штрафних санкцій з моменту прийняття товару і прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Також, скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, обґрунтоване тим, що рішення від 18.04.2023 було направлено на адресу відповідача лише 21.04.2023, а отримане 01.05.2023, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту "Укрпошти" про відстеження поштових відправлень, що унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги в законодавчо встановлений строк.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/1650/23.Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23.

29.05.2023 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1650/23.

У зв`язку з перебуванням з 30.05.2023 по 12.06.2023 у відпустці судді Кравчука Г.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання стосовно поданої апеляційної скарги - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Порядок визначення/зміни складу господарського суду врегульовано ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст 32 Господарського процесуального кодексу України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

За змістом ч. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, якщо невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження (ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України ).

Згідно із пунктом 17.4 частини 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З метою вирішення питання стосовно справи № 910/1650/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023, справа прийнята до провадження визначеним складом суду.

Північний апеляційний господарський суд за результатами розгляду питання про відповідність апеляційної скарги дійшов висновку про відповідність апеляційної скарги вимогам, які зазначені у ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження - не встановлено.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суд апеляційної інстанції прийшов також до висновку, що клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач отримав повний текст рішення 01.05.2023, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту "Укрпошти" про відстеження поштових відправлень, яка долучена до апеляційної скарги.

З огляду на викладене, наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення - є поважними, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, підлягає поновленню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зупинення дії оскаржуваного рішення, у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268 400,00 грн. (2684, 00 грн. * 100 = 268 400,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення 104 255,81 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 прийнято справу № 910/1650/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023, до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю., поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1650/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, зупинено дію оскаржуваного рішення.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 надіслана учасникам справи засобами як електронного, так і поштового зв`язку і вручена їм, а саме: позивачу за адресою: 01001 м. Київ, вул.. Хрещатик, 12-А (рекомендоване повідомлення 667), та відповідачу за адресою: 01135 м.Київ, вул.. Чорновола, буд. 41 (рекомендоване повідомлення 0280).

Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і воєнний стан неодноразово продовжувався в Україні відповідними Указами і триває на даний час.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції і що підтверджується наявними матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перо" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буква. УНМ" (далі покупець) укладено договір поставки від 07.09.2020 №328 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність покупця) визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на умовах та в порядку, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, предметом поставки за цим договором є наступний товар: друкована продукція, аудіо-, відео продукція, інформаційні носії різних видів, у тому числі диски, канцелярські і супутні товари (далі "товар").

Згідно з п. 1.3 договору, предметом даного договору також є рекламні, інформаційні, маркетингові послуги, послуги з організації збуту товару через кожну нову торгівельну точку покупця й інші послуги, перелік й умови надання яких сторони узгоджують шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно до п. 2.9.6 договору, покупець має право повернути, а постачальник зобов`язаний прийняти від покупця товар. Під "поверненням товару" сторони розуміють зобов`язання покупця здійснити повернення товару постачальнику за тією ж ціною, за якою такий товар був поставлений та на тих самих умовах. В результаті повернення товару постачальнику, зобов`язання покупця перед постачальником за одержаний ним раніше товар зменшуються на вартість повернутого товару. Сторони підтверджують, що досягли згоди щодо усіх істотних умов договору відносно повернення товару, включаючи предмет, ціну, строк дії, оскільки аналогічні умови містяться по відношенню до такого товару, який постачається покупцю постачальником. Повернення товару здійснюється, зокрема, у наступних випадках: протягом шести місяців з моменту поставки, якщо товар не користується значним попитом у третіх осіб. Витрати пов`язані з поверненням товару несе постачальник.

Згідно з п.3.1 договору, постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність покупця) товари за цінами, зазначеними у специфікації, затвердженій сторонами. Ціна поставленого товару міститься у товарних накладних, які надаються постачальником покупцеві для проведення оплати, та складені на підставі кількості поставленого товару, що зазначено у транспортній накладній. Ціна товару включає вартість упаковки та доставки.

Розрахунки за товар здійснюється в безготівковому порядку не пізніше ніж через 40 (сорок) календарних днів після закінчення календарного місяця, в якому було здійснено продаж на користь третіх осіб (з правом повернення та обміну), за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається. Покупець не здійснює оплату постачальнику за такий товар, який ще не є реалізованим покупцем на користь третіх осіб. Звіт за проданий товар, який надсилається покупцем на користь постачальника електронною поштою є підставою для визначення моменту продажу товару покупцем на користь третіх осіб. У випадку несвоєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів затримки (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020.

Якщо жодна зі сторін за місяць до дати припинення дії договору не виявила бажання його розірвати, то договір вважається продовженим на кожний наступний рік на попередніх умовах праці (п.9.3 договору).

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2021 по справі №911/2876/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перо" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква. УНМ" про стягнення 198 361,19 грн встановлено, що:

- на виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 200012,90 грн, що підтверджується видатковими накладними від 02.10.2020 №ПР-0010023 на суму 8,50 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009184 на суму 5578,58 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009183 на суму 1559,52 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010272 на суму 4121,82 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010274 на суму 69,32 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010292 на суму 4129,56 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010293 на суму 5110,71 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010248 на суму 1567,39 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010249 на суму 5367,13 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010250 на суму 120,72 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010271 на суму 3298,49 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010025 на суму 4759,73 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010024 на суму 1987,26 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010026 на суму 105,22 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010301 на суму 246,30 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010294 на суму 11,10 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010302 на суму 3924,15 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010303 на суму 1813,20 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010304 на суму 4024,55 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010305 на суму 52,52 грн, від 07.10.2020 №ПР-0010273 на суму 51,16 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010067 на суму 3819,32 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010068 на суму 4120,87 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010069 на суму 24,74 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010027 на суму 854,20 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010028 на суму 6471,14 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010038 на суму 2233,74 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010029 на суму 2682,41 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010041 на суму 53,28 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010040 на суму 27,40 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010048 на суму 1047,82 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009985 на суму 11061,58 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009986 на суму 87,58 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009987 на суму 9,86 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009988 на суму 3923,73 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010115 на суму 4765,07 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010117 на суму 144,55 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010119 на суму 50,72 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010118 на суму 119,42 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010238 на суму 3364,98 грн, від 02.10.2020 №ПР-0010049 на суму 2217,46 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009440 на суму 36,90 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009387 на суму 5105,46 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009390 на суму 75,00 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009389 на суму 384,96 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009388 на суму 214,73 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009391 на суму 11849,92 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009392 на суму 2006,18 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009393 на суму 184,37 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009394 на суму 5,00 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009233 на суму 154,44 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009212 на суму 189,48 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009232 на суму 1027,28 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009211 на суму 3210,56 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009177 на суму 4616,90 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009181 на суму 4951,04 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009180 на суму 2483,56 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009179 на суму 3486,91 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009178 на суму 4167,94 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009192 на суму 1526,88 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009191 на суму 834,14 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009188 на суму 2621,81 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009186 на суму 11,10 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009185 на суму 22,15 грн, від 18.09.2020 №ПР-0009182 на суму 14,90 грн, від 22.09.2020 №ПР-0009398 на суму 1686,89 грн, від 22.09.2020 №ПР-0009404 на суму 2395,94 грн, від 22.09.2020 №ПР-0009403 на суму 1,50 грн, від 22.09.2020 №ПР-0009402 на суму 3956,96 грн, від 22.09.2020 №ПР-0009399 на суму 3152,20 грн, від 23.09.2020 №ПР-0009445 на суму 2246,18 грн, від 23.09.2020 №ПР-0009446 на суму 2034,11 грн, від 23.09.2020 №ПР-0009581 на суму 4837,89 грн, від 23.09.2020 №ПР-0009583 на суму 2628,73 грн, від 23.09.2020 №ПР-0009582 на суму 40,74 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009602 на суму 2343,54 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009597 на суму 10,01 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009594 на суму 3155,93 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009593 на суму 2354,01 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009588 на суму 3397,36 грн, від 24.092020 №ПР-0009587 на суму 5446,80 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009586 на суму 40,74 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009585 на суму 2786,47 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009584 на суму 5142,73 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009606 на суму 18,54 грн, від 24.09.2020 №ПР-0009603 на суму 3717,81 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009989 на суму 2717,74 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009990 на суму 1652,37 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009992 на суму 42,10 грн, від 01.10.2020 №ПР-0009991 на суму 37,20 грн.;

- перелічені документи підписані з боку позивача та відповідача, скріплені печатками сторін, а їх належним чином засвідчені копії долучені до матеріалів справи;

- враховуючи те, що відповідач за отриману продукцію в повному розмірі не розрахувався, позивач звернувся до нього з претензією від 23.06.2021 №2 (вих.№56), в якій вимагав протягом семи днів з дати отримання цієї претензії сплатити заборгованість, зокрема, за договором поставки від 07.09.2020 №328 у розмірі 203361,19 грн.;

- за результатами розгляду справи в межах справи №911/2876/21 позов Товариства з обмеженою відповідальності "Перо" задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальності "Буква. УНМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальності "Перо" суму основного боргу в розмірі 198 361,19 грн.

Виконання відповідачем свого основного грошового зобов`язання здійснено 25.01.2023, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що оскільки оплата за товар відповідачем проведена з порушенням передбачених Договором строків, наявні підставі для стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 13 691,29 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 90 567,52 грн., визначивши загальний період нарахування з 08.10.2020 по 25.01.2023.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що оскільки доказів реалізації товару на користь третіх осіб - матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2021 року по справі №911/2876/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перо" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква. УНМ" про стягнення 198 361,19 грн, серед іншого, зазначено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати переданого йому товару, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

За змістом п.2.9.6 договору, покупець має право повернути, а постачальник зобов`язаний прийняти від покупця товар. Під "поверненням товару" сторони розуміють зобов`язання покупця здійснити повернення товару постачальнику за тією ж ціною, за якою такий товар був поставлений та на тих самих умовах. В результаті повернення товару постачальнику, зобов`язання покупця перед постачальником за одержаний ним раніше товар зменшуються на вартість повернутого товару. Сторони підтверджують, що досягли згоди щодо усіх істотних умов договору відносно повернення товару, включаючи предмет, ціну, строк дії, оскільки аналогічні умови містяться по відношенню до такого товару, який постачається покупцю постачальником. Повернення товару здійснюється, зокрема, у наступних випадках: протягом шести місяців з моменту поставки якщо товар не користується значним попитом у третіх осіб. Витрати пов`язані з поверненням товару несе постачальник.

Відповідно до п. 3.3 договору, розрахунки за товар здійснюється в безготівковому порядку не пізніше ніж через 40 (сорок) календарних днів після закінчення календарного місяця, в якому було здійснено продаж на користь третіх осіб (з правом повернення та обміну), за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається. Покупець не здійснює оплату постачальнику за такий товар, який ще не є реалізованим покупцем на користь третіх осіб. Звіт за проданий товар, який надсилається покупцем на користь постачальника електронною поштою є підставою для визначення моменту продажу товару покупцем на користь третіх осіб. У випадку несвоєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів затримки.

З урахуванням наведеного, враховуючи приписи норм матеріального права (ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 530, 692, 712 Цивільного кодексу України) у сукупності з умовами договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нездійснення протягом шести місяців із моменту поставки реалізації товару та невчинення покупцем (відповідачем) зі спливом указаного строку передбачених договором дій щодо повернення товару постачальникові, встановлює обумовлений законом та Договором обов`язок покупця оплатити товар.

Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі, а тому дооди скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 28.12.2021 року №911/2876/21, стосовно того, що обов`язок з оплати товару вникає після спливу шести місяців після поставки товару, і відповідно, право постачальника на отримання оплати за товар виникає не з моменту поставки, а з моменту сплину строку, наданого на реалізацію товару та не вчиненням покупцем зі спливом указаного строку, передбачених договором дій щодо повернення товару - є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі №910/17610/15.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що відповідач мав право повернути позивачу поставлений та нереалізований товар, з врахуванням останньої дати поставки товару у строк до 07.04.2021 включно. Разом з тим відповідач, як покупець, до якого з моменту передачі товару перейшло право власності на нього, не здійснив його оплату, товар не повернув та лише після пред`явлення позову до суду першої інстанції здійснив інвентаризацію наявного у нього товару, поставленого позивачем.

Отже, оскільки відповідач не реалізував своє право на повернення товару в обумовлений договором строк, його обов`язок щодо оплати товару не виконано в повному обсязі, Господарський суд Київської області в рішенні від 28.12.2021 у справі № 911/2876/21 вказав, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 198361,19 грн.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 28.12.2021 року №911/2876/21, беручи до уваги норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, а тому наявні обумовлені ст. 625 Цивільного кодексу України підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, виконання відповідачем свого основного грошового зобов`язання здійснено 25.01.2023, що також перевірено і судом апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

При цьому, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду №910/13071/19 від 20.11.2020.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості (198 261,19 грн.) щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції встановив, що він є арифметично вірним, документально обґрунтованим та доведеним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в розмірі 13 691,29 грн 3% річних (за період 08.10.2020 до 25.01.2023) та 90 564,52 грн інфляційних втрат (за період з жовтня 2020 по січень 2023), а тому вимоги позивача в цій частині є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи скаржника про те, що необхідним є врахування висновків, викладених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 910/17610/15 - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, справа № 910/17610/15 розглядалась стсоовно правовідносин, які склались між іншими учасниками господарських відносин, за інших доказів та інших обставин справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі щодо спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позов у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача 13 691,29 грн 3% річних та 90 564,52 грн інфляційних втрат.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 дію оскаржуваного рішення було зупинено, і за наслідками апеляційного розгляду справи його залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буква.УНМ" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23 -залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1650/23.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

5. Матеріали справи № 910/1650/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала