ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Справа №924/216/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.06.2023 у справі №924/216/23 (суддя Гладюк Ю.В., повний текст рішення складено 07.06.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват"

до Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго"

про стягнення 2 287 684,33 грн інфляційних та 327 793,60 грн 3% річних

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.06.2023 позов задоволено. Стягнуто з АТ "Хмельницькобленерго" на користь ТОВ "Землевпорядна компанія "Приват" 2287684,33 грн. інфляційних, 327793,60 грн 3% річних, 39232,17 грн судових витрат.

Суд першої інстанції при прийняті рішення врахував на підставі ст.75 ГПК України судові рішення у справі №924/949/16, №924/1048/17, 924/672/18, 924/912/21, згідно яких встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості за договором, визнаним укладеним та стягнення в силу наявності основного боргу інфляційних та річних за відповідні періоди (№924/1048/17 річні за період з 15.04.2017 по 17.10.2017, інфляційні за період з квітня по вересень 2017; №924/672/18 річні за період з 18.10.2017 по 24.07.2018, інфляційні за період з жовтня 2017 по червень 2018; №924/912/21 річні за період з 25.07.2018 по 22.07.2021, інфляційні за період липня 2018 по червень 2021).

Відтак, враховуючи, що основне зобов`язання за договором, визнаним укладеним за рішенням суду в справі №924/949/16 станом на час розгляду даної справи залишається не виконаним, тобто борг не погашений, суд дійшов висновку, що вимоги про нарахування річних та інфляційних за подальший період прострочки (продовження нарахування після періоду, за який стягнено річні і інфляційні в справі №924/912/21), тобто 23.07.2021 по 31.01.2023 річних та з липня 2021 по січень 2023 інфляційних (заявлений період), є обґрунтованими та законними.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 0,01 грн. 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт, зокрема, вказує, що якщо розрахунок 3% річних здійснити за весь період прострочення грошового зобов`язання (який не переривався), така сума становить 327793,59 грн, що не відповідає розрахунку позивача, згідно якого нараховано 327793,60 грн (7147231,86 грн х 558 днів прострочки х 3% річних / 365 днів у році).

З огляду на що вважає, що господарським судом не перевірено наданий позивачем у позовній заяві розрахунок, що призвело до прийняття незаконного рішення, яким помилково задоволено більший розмір нарахованих 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.

Позивач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) не скористався.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 05.09.2023 року, сторони не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.85-87).

При цьому, від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.88). Натомість, відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст.202 ГПК України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, приймаючи до уваги заяву позивача про розгляд справи за відсутності його представника, а також зважаючи, що правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.02.2017 у справі №924/949/16 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват", за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Антимонопольного комітет України до публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонду державного майна України - задоволено частково.

Вирішено вважати укладеним з дня набрання законної сили рішенням договір про закупівлю між товариством з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" та публічним акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" на умовах поданого товариством з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" проекту цього договору.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи (далі - роботи) комплекс земельно-кадастрових робіт з оформлення права користування земельними ділянками для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів електричних мереж публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.02.2018 у справі №924/1048/17 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" до публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 8606022,12 грн - задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариством "Хмельницькобленерго" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" 7147231,86 грн основного боргу, 903880,06 грн неустойки, 430959,58 грн інфляційних втрат, 109264,53 грн 3% річних. У решті позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.11.2018 у справі №924/672/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват"до Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 545840,54 грн. інфляційних втрат, 164484,24 грн 3% річних - задоволено у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.01.2022 у справі №924/912/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" до акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 1587596,07 грн інфляційних втрат, 642075,98 грн 3% річних - задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариством "Хмельницькобленерго" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія "Приват" 1587596,07 грн - інфляційних втрат, 449 453,19 грн - 3% річних. У решті позову відмовлено.

Судами у справах №924/1048/17, №924/672/18, №924/912/21 встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості за договором, визнаним укладеним та стягнення в силу наявності основного боргу інфляційних та річних за відповідні періоди (№924/1048/17 річні за період з 15.04.2017 по 17.10.2017, інфляційні за період з квітня по вересень 2017; №924/672/18 річні за період з 18.10.2017 по 24.07.2018, інфляційні за період з жовтня 2017 по червень 2018; №924/912/21 річні за період з 25.07.2018 по 22.07.2021, інфляційні за період липня 2018 по червень 2021).

Враховуючи, що АТ "Хмельницькобленерго" своїх зобов`язань щодо здійснення передплати у розмірі 50% від виконання робіт згідно календарного плану, що становить 7147231,86 грн станом на 01.02.2023 року ще не виконало, ТОВ "ЗК "Приват" звернувся з даним позовом до суду про стягнення інфляційних втрат за період з липня 2021 по січень 2023 та 3% річних за період з 23.07.2021 по 31.01.2023.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт укладення договору про закупівлю та відповідно виникнення правовідносин сторін на підставі нього, не потребує доказуванню на підставі ст.75 ГПК України як преюдиціальний факт, оскільки вказаний договір визнано укладеним з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.02.2017 у справі №924/949/16, а саме з 11.04.2017 року.

Згідно із ст.193, ч.1 ст.283, ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України (далі ГК України) учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що замовник протягом 3 робочих днів, починаючи з дня укладення договору, зобов`язується сплатити кошти (передплата 50% від виконання робіт згідно календарного плану) виконавцю у розмірі 7147231,86 грн.

При цьому, оскільки договір про закупівлю є укладеним 11.04.2017, відповідач зобов`язаний був провести передплату в розмірі 50% від вартості виконання робіт до 15.04.2017, тобто кінцевий термін проведення передплати є 14.04.2017.

Однак, замовник вказаної оплати не здійснив, а відтак в нього утворилась заборгованості перед позивачем в сумі 7147231,86 грн за договором про закупівлю від 11.04.2017.

Вказані обставини встановлені рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 21.02.2018 у справі №924/1048/17, від 05.11.2018 у справі №924/672/18, від 20.01.2022 у справі №924/912/21, які є чинними та набрали законної сили.

Колегія суддів зауважує, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи принцип обов`язковості судових рішень згідно ст.129-1 Конституції України, а також принцип правової певності як основний елемент верховенства права, рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 21.02.2018 у справі №924/1048/17, від 05.11.2018 у справі №924/672/18, від 20.01.2022 у справі №924/912/21, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів та мають преюдиціальне значення, а встановлені при їх ухваленні обставини повторного доказування у даній справі не потребують в силу ч.4 ст.75 ГПК України.

Таким чином, у вказаних рішеннях встановлені обставини наявність підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості за договором, визнаним укладеним, та такі обставини не потребують доказування у даній справі в силу положень п.4 ст.75 ГПК України, що було вірно враховано судом першої інстанції.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом ч.2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягав у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Отже, у статті 625 ІІК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, оскільки борг відповідача за договором є грошовим зобов`язанням перед позивачем, то сплата вказаного боргу в силу положень ч.2 ст.625 ЦК України повинна бути здійснена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в силу наявності основного боргу інфляційні втрати та 3% річних стягнуто, зокрема:

- у справі №924/1048/17 річні за період з 15.04.2017 по 17.10.2017, інфляційні за період з квітня по вересень 2017;

- у справі №924/672/18 річні за період з 18.10.2017 по 24.07.2018, інфляційні за період з жовтня 2017 по червень 2018;

- у справі №924/912/21 річні за період з 25.07.2018 по 22.07.2021, інфляційні за період липня 2018 по червень 2021.

Водночас, у межах даної справи позивач заявив позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з липня 2021 по січень 2023 та 3% річних за період з 23.07.2021 по 31.01.2023.

Враховуючи, що основне зобов`язання за договором про закупівлю станом на час розгляду справи залишається не виконаним, тобто борг не погашений, приймаючи до уваги, що вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат у даній справі не накладаються на періоди стягнень у справах №924/1048/17, №924/672/18, №924/912/21, а також здійснивши перевірку розрахунку заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення 2287684,33 грн інфляційних, 327793,60 грн річних на підставі ст.625 ЦК України.

Доводи апелянта щодо невірного розрахунку позивачем 3% річних за прострочення зобов`язання, оскільки він є більшим на 0,01 грн, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Колегія суддів звертає увагу, що за загальними математичними правилами суми заокруглюються, зокрема, при округленні числа до деякого розряду всі цифри наступних розрядів замінюються нулями. Цифра розряду, до якого виконується округлення, залишається без змін, якщо в числі, яке округлюється, за нею слідує одна з цифр: 0,1,2,3,4, а якщо за нею слідує цифра 5,6,7,8,9, тоді до цифри розряду, до якої округляли, додається 1.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем нараховано 3 % річних за період з 23.07.2021 по 31.01.2023, зокрема:

- з 23.07.2021 по 31.12.2021 (днів: 162) сума 3% річних становить 95165,88 грн (7147231,86 х 3 х 162 / 365 / 100);

- з 01.01.2022 по 31.12.2022 (днів: 365) сума 3% річних становить 214416,96 грн (7147231,86 х 3 х 365/ 365 / 100);

- з 01.01.2023 по 31.01.2023 (днів: 31) сума 3% річних становить 18210,76 грн (7147231,86 х 3 х 31 / 365 / 100).

Апеляційним судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги та виконуючи свій обов`язок щодо визначення ціни позову в силу ст.13, 42, 162, 163 ГПК України, здійснив розрахунок 3 % річних за прострочення зобов`язання за кожен рік окремо, а також при розрахунку річних застосував правила заокруглення, зокрема, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 (суму 214416,9558 грн заокруглив до 214416,96 грн) та за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 (суму 18210,7552 грн заокруглив до 18210,76 грн).

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач, скориставшись загальними математичними правилами заокруглення чисел, ніяким чином не порушив права відповідача при розрахунку 3% річних, а тому доводи апелянта щодо задоволення судом більшого розміру нарахованих річних є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.06.2023 у справі №924/216/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "07" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.