ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2023 р. Справа№ 910/3943/21 (910/9185/19)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

від ОСОБА_1 : Лєшков Г.Ю. - ордер серії АА №1344940 від 29.08.2023

від ТОВ "Мані флоу": Коломієць Є.В. в порядку самопредставництва

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року

у справі №910/3943/21(910/9185/19) (суддя Омельченко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мані флоу"

до Приватного підприємства "Селтік"

про стягнення коштів у розмірі 9 660 584,07 грн.

у межах справи №910/3943/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мані флоу"

до Приватного підприємства "Селтік"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ПАТ "БГ Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПП "Селтік" про стягнення 9 660 584,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував, що відповідач без достатніх правових підстав користувався належним позивачу на праві власності нежитловим приміщенням в період з 25.04.2017 року по 07.06.2018 року, тому повинен відшкодувати вартість такого використання, розрахунок якої позивач здійснив на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786.

Правовою підставою заявлених вимог позивач визначив статті 3, 11, 15, 16, 190, 317-319, 1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 року у справі №910/9185/19, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, замінено позивача - ПАТ "БГ Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" Луньо І. В. його правонаступником - ТОВ "Мані флоу".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 року позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ПП "Селтік" на користь ТОВ "Мані флоу" 9 660 584,07 грн. заборгованості та 144 908,76 грн. судового збору.

Суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 1212 і абз. 1 ч. 1 ст. 1214 ЦК України, дійшов висновку, що майно було набуте та збережене відповідачем безпідставно, що свідчить про наявність у позивача, як законного власника майна, підстав вимагати у відповідача відшкодування коштів за фактичне користування нежилими приміщеннями за заявлений позивачем період, а тому визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення відшкодування за фактичне використання безпідставно набутого майна.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Мані флоу".

Постановою Верховного Суду від 15.06.2022 року касаційну скаргу ТОВ "Мані флоу" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року скасовано, справу №910/9185/19 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована неповнотою апеляційного розгляду. Зокрема, суд касаційної інстанції зауважив, що апеляційний господарський суд не надавав правової оцінки правомірності користування відповідачем спірними приміщеннями у період з 25.04.2017 по 07.06.2018 та відповідним доводам сторін.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Апеляційний господарський суд, пославшись на реєстрацію 15.05.2015 за ТОВ "Червоноткацька" права власності на нежилі приміщення хімічного цеху (літ. Е), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, дійшов висновку, що позивачем не доведено збільшення відповідачем у період 24.04.2017 до 07.06.2018 своїх доходів (кошти від орендної плати) за рахунок позивача щодо цього об`єкта нерухомого майна.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 року касаційну скаргу ТОВ "Мані флоу" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/9185/19 скасовано повністю, справу №910/9185/19 направлено на новий розгляд за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/3943/21 про банкрутство ПП "Селтік".

За висновками суду касаційної інстанції, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам сторін та всім обставинам, що входять до предмету доказування у цій справі, поклавши в основу висновків про недоведення вимог посилання на реєстрацію 15.05.2015 року права власності на спірне майно за ТОВ "Червоноткацька", хоча за твердженням позивача цей запис втратив свою актуальність в подальшому.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд наголосив, що під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові та з урахуванням приписів ч. 4 ст. 74 ГПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема послідовно на підставі доводів і доказів сторін встановити:

- власника, володільця спірного майна та з`ясувати ким саме здійснювалося фактичне користування цим майном у визначений позивачем період для відшкодування;

- підставність володіння відповідачем вказаним майном у визначений позивачем період;

- обсяг правомочностей відповідача щодо спірного майна у визначений період з урахуванням відомостей про відповідні обмеження згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- коли відповідачу стало відомо та чи могло стати відомо про відсутність достатніх підстав володіння спірним майном та чи перебувало на той час це майно у власності/володінні відповідача;

- з якого моменту у відповідача виник обов`язок повернути майно та чи повернув (міг повернути) він майно за користування яким позивач вимагає відшкодування;

- чи обґрунтований розрахунок відшкодування, зокрема із урахуванням поданих позивачем доказів отримання раніше або об`єктивної можливості отримання такого доходу від того самого або подібного за характеристиками нерухомого майна,

отже встановити, чи доведено позивачем правові і фактичні підстави кондикційного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи, господарським судом ухвалою від 27.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення її до участі у праві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

За наслідками нового розгляду справи №910/3943/21(910/9185/19) рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ПП "Селтік" на користь ТОВ "Мані флоу" грошові кошти в розмірі 9 660 584,07 грн. за користування частиною нежилого приміщення хімічного цеху (літ. "Е") за адресою: АДРЕСА_1 , площею 6 956,9 кв. м за період з 25.04.2017 по 07.06.2018, а також судові витрати у розмірі 144 908,76 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21(910/9185/19) та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 22.05.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21 (910/9185/19), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3943/21(910/9185/19) за позовом ТОВ "Мані флоу" до ПП "Селтік" про стягнення коштів у розмірі 9 660 584,07 грн. у межах справи №910/3943/21 за заявою ТОВ "Мані флоу" до ПП "Селтік" про банкрутство.

05.06.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/3943/21(910/9185/19)/3436/2023 від 05.06.2023 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року залишено без руху у зв`язку з її поданням після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України, та без клопотання про поновлення цих строків, а також у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

16.06.2023 року через відділ документального забезпечення суду, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 12.06.2023 надано докази сплати судового збору у розмірі 217 363,14 грн. та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 року поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21(910/9185/19), встановлено строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду на 03.08.2023 року за участю повноважених представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку з перебуванням суддів Доманської М.Л. та Сотнікова С.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 для розгляду справи №910/3943/21 (910/9185/19) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Пантелієнко В.О., Поляков Б.М.

Ухвалою суду від 03.08.2023 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/3943/21(910/9185/19) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023.

В судовому засіданні 03.08.2023 року суддями Поляковим Б.М. та Пантелієнком В.О. заявлено самовідвід у справі №910/3943/21(910/9185/19), який мотивовано наявністю обставин, які виключають можливість участі вказаних суддів у розгляді даної справи, за наслідками розгляду якого ухвалою суду від 03.08.2023 року вказану заяву про самовідвід у справі №910/3943/21 (910/9185/19) задоволено, а матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 справу №910/3943/21(910/9185/19) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Ходаківська І.П., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 08.08.2023 року справу №910/3943/21(910/9185/19) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року прийнято до провадження у визначеному складі та призначено до розгляду на 29.08.2023 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням суддів Копитової О.С. та Ходаківської І.П. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 для розгляду справи №910/3943/21 (910/9185/19) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 29.08.2023 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/3943/21(910/9185/19) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 29.08.2023 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21 (910/9185/19) та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник ТОВ "Мані флоу" в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану рішення суду першої інстанції - без змін.

29.08.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ПП "Селтік" набуло права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення хімічного цеху літ. Е, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 09.08.2005 та внесеного до реєстру під №982.

Право приватної власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за ПП "Селтік" 01.09.2005, про що останньому видано відповідне реєстраційне посвідчення №003409.

Відповідно до витягу з наказу Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 13.01.2012 №17 згаданому об`єкту нерухомого майна присвоєно поштову адресу: вул. Червоноткацька, 46 у Деснянському районі у м. Києві.

16.10.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Рябоконь О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 6851995 та внесено запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. Е), що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, за ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є ПАТ "БГ Банк").

Підставою для реєстрації права власності за ПАТ "Банк Перший" був договір іпотеки від 29.02.2008 року та заява ПАТ "Банк Перший" №3187719.

28.01.2015 на підставі договору наступної іпотеки проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності фізичних осіб на нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. "Е") загальною площею 13 491,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46.

У подальшому спірне майно було передано у власність ТОВ "Червоноткацька" (право власності зареєстровано 15.05.2015).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 року у справі №826/26802/15, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ПАТ "БГ Банк", ПП "Селтік", про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м за ПАТ "Банк Перший", та всі послідуючі/пов`язані індексні номери про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про зобов`язання реєстратора внести/поновити реєстраційний запис до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення хімічного цеху (літ. Е) за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м, за ПП "Селтік" адміністративний позов задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е") за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м за ПАТ "Банк Перший", та всі послідуючі/пов`язані індексні номери про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 у справі №910/19715/15 у позові ПАТ "БГ Банк" до ТОВ "Червоноткацька" про визнання за позивачем права власності та витребування від відповідача об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення хімічного цеху (літ. Е), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,30 кв. м відмовлено.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду за результатами касаційного перегляду справи №826/26802/15 ухвалено постанову від 30.01.2019, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 скасовано, провадження у адміністративній справі №826/26802/15 закрито через порушення правил предметної юрисдикції, адже такий спір мав розглядатися за правилами господарського судочинства.

За твердженням позивача, в результаті скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017, станом на 24.04.2017 (дата внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) поновлено статус ПАТ "БГ Банк" щодо права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м.

Отже, на переконання позивача, на 24.04.2017, так і надалі право власності на вказане нерухоме майно належало ПАТ "БГ Банк", оскільки є дійсним з моменту внесення про нього первинного реєстраційного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме з 16.10.2013 року.

В подальшому, 08.06.2018, між ПАТ "БГ Банк" та ТОВ "Труб-Інжбуд" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: нежилого приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м.

Тобто, 08.06.2018 державну реєстрацію права власності на спірне майно здійснено за ТОВ "Труб-Інжбуд", а право власності ПАТ "БГ Банк" на вищезазначене нерухоме майно починаючи з цієї дати припинилось.

25.06.2019 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату коштів та надання інформації щодо сплати орендних платежів та копій договорів оренди, які діяли в період з 25.04.2017 по 07.06.2018 між ПП "Селтік", як орендодавцем, та третіми особами щодо оренди частини нежилого приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, площею 6 956,9 кв. м. Вказана вимога на момент подачі позову залишена без задоволення.

Як зазначає позивач у позовній заяві, за період з 25.04.2017 по 07.06.2018 (включно) ПП "Селтік" користувався нежилим приміщенням хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв. м. без належних правових підстав.

Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини щодо користування останнім частиною нежилого приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), ПАТ "БГ Банк", правонаступником якого в подальшому стало ТОВ "Мані флоу", звернулось до суду шляхом подання даного кондикційного позову.

За наслідками нового розгляду справи №910/3943/21(910/9185/19) рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ПП "Селтік" на користь ТОВ "Мані флоу" грошові кошти в розмірі 9 660 584,07 грн. за користування частиною нежилого приміщення хімічного цеху (літ. "Е") за адресою: м.Київ, вул. Червоноткацька, 46, площею 6 956,9 кв. м за період з 25.04.2017 по 07.06.2018, а також судові витрати у розмірі 144 908,76 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Приймаючи дане судове рішення, місцевий господарський суд погодився з твердженням позивача, що починаючи з 24.04.2017 і по 07.06.2018 (включно), спірне нерухоме майно належало ПАТ "БГ Банк" на праві власності.

Водночас, за висновками суду, у вказаний період відповідачем здійснювалося фактичне користування нежилим приміщенням хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв. м без належних правових підстав володіння вказаним майном.

Таким чином, оскільки судом встановлено право власності ПАТ "БГ Банк" (правонаступником якого є позивач) на спірне нерухоме майно у період з 24.04.2017 і по 07.06.2018 (включно), то саме починаючи з 24.04.2017 у відповідача виник обов`язок повернути вказане майно його законному володільцю, чого він не виконав, продовжив користування вказаним нерухомим майном без належних правових підстав.

При цьому, розраховуючи суму відшкодувань за фактичне користування нежилим приміщенням хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, площею 6 956,9 кв. м. позивачем, з яким погодився місцевий господарський суд, здійснено розрахунок на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини щодо користування останнім частиною нежилого приміщення, та відсутня інформація щодо укладених договорів оренди, які діяли між ПП "Селтік", як орендодавцем, та третіми особами щодо оренди частини нежилого приміщення хімічного цеху.

ОСОБА_1 , як засновник відповідача, з даним рішенням суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, судом безпідставно відмовлено у задоволенні її клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у праві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки таке рішення значною мірою впливає на майновий стан боржника, а отже і на стан його засновників, а тому порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Крім того, як стверджує апелянт, суд першої інстанції у повній мірі встановив всі фактичні обставини, що мають значення для справи, однак дійшов хибних висновків про задоволення позову, оскільки залишив поза увагою, що доходи, отримані як дохід від майна, набутого без достатньої правової підстави, підлягають відшкодуванню особою-володільцем на користь власника лише у тому випадку і за той період, коли така особа дізналась або могла дізнатись про володіння майном без достатньої правової підстави.

Такою датою,на переконання апелянта, є 30.01.2019, тобто дата ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №826/26802/15.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та вбачає підстави для його скасування, з огляду на наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України в редакції, чинній на дату проведення судового засідання, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже процесуальним законом виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Так, дійсно, особи, які не брали участі у справі, також мають право подавати апеляційні скарги на таке рішення суду, нарівні з іншими учасниками відповідної справи, однак, при цьому обов`язковою умовою для наявності такого права є вирішення судом у справі питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

У такому разі особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї такого права, обґрунтувавши наявність трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) права, (2) інтереси та (3) обов`язки. У свою чергу суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому, або ж це рішення матиме вплив на інтереси скаржника тощо.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Так, як вбачається з матеріалів справи, до суду апеляційної інстанції з апеляційної скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року звернулась ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, при цьому відмовивши у задоволенні її клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у праві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

При дослідженні питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції судом встановлено, що відповідно до рішення загальних зборів учасників (співвласників) ПП "Селтік", оформленого протоколом №11/10-21 від 11.10.2021 (копія якого міститься в матеріалах справи), ОСОБА_1 уповноважено на представництво інтересів учасників ПП "Селтік" у справі № 910/3943/21 про банкрутство ПП "Селтік" та доручено їй здійснення представництва як уповноваженої особи учасників ПП "Селтік" у справах №910/3943/21 і №910/9185/19.

Слід зазначити, що уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника має право на оскарження судових рішень, ухвалених у справі про банкрутство та у справах, які розглядалися в межах справи про банкрутство, незалежно від того, чи постановлені відповідні судові рішення до чи після призначення такої особи уповноваженою особою, однак за наявності доведення відповідного правового зв`язку між оскаржуваними судовими рішеннями та порушенням інтересів такої особи. (Аналогічна позиції викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №910/24368/14, від 06.12.2021 у справі №911/698/21, від 23.12.2021 у справі №924/1351/20(924/620/20)).

З огляду на викладене, перевіривши повноваження ОСОБА_1 як представника (уповноваженої особи) засновників (учасників) ПП "Селтік", апеляційний суд дійшов висновку про наявність правового зв`язку між оскаржуваним судовим рішенням й порушенням інтересів апелянта та виникнення у ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 у даній справі.

При цьому, відповідний правовий зв`язок між оскаржуваним судовим рішенням й порушенням інтересів апелянта, як наслідок, право ОСОБА_1 на подання апеляційної скарги у даній справі було встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та підтверджено в подальшому Верховним Судом у своїй постанові від 15.06.2022.

Місцевий господарський суд, в свою чергу, відмовляючи у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у праві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, виходив з того, що постановою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 року ПП "Селтік" визнано банкрутом, господарську діяльність банкрута завершено та припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 01.11.2021 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанцій зазначає, що засновники (учасники, акціонери) боржника як власники корпоративних прав (частки у статутному капіталі (майні), акцій, права на вклад до статутного капіталу) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство за загальним правилом не беруть у ній безпосередньої участі, проте не втрачають корпоративних прав та інтересів у цій справі, зокрема через субсидіарну відповідальність, стосовно відновлення платоспроможності боржника або отримання майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів та ліквідації банкрута.

Корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, а їх інтереси у такій справі в силу приписів КУзПБ представляє спеціальний суб`єкт - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Колегія суддів також враховує висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що міститься у постанові від 12.10.2021 року у справі №5015/118/11, згідно якого попри певні обмеження корпоративних прав (відповідно до ч.ч. 5, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство та ч.ч. 5,7 ст. 44, ч. 4 ст. 50, ч. 1 ст. 60 КУзПБ), у засновників (учасників, акціонерів) боржника на усіх етапах провадження зберігаються щонайменше майнові інтереси стосовно боржника, в тому числі специфічного характеру, що виникають саме у зв`язку з банкрутством боржника.

Таким чином, під час перегляду справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції було з`ясовано, що вирішення даного спору та прийнятті рішення у справі №910/3943/21(910/9185/19) безпосередньо впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , як уповноваженої особи учасників ПП "Селтік", однак, останню помилково не було залучено Господарським судом міста Києва до участі у справі за її клопотанням, що в силу вимог п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Одночасно з наведеним вище, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, досліджуючи позовну заяву по суті заявлених у ній вимог та наявні у справі докази, а також враховуючи вказівки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2022 року, встановив наступне.

Предметом спору в цій справі є вимога ТОВ "Мані флоу" до ПП "Селтік" про стягнення відшкодування вартості використання безпідставно набутого майна за період з 25.04.2017 року по 07.06.2018 року з підстав, передбачених статтями 3, 11, 15, 16, 190, 317 - 319, 1212, 1213 ЦК України.

Таким чином, спірні правовідносини є кондикційними, тобто спрямованими на захист інтересів власника майна.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту цих норм можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За загальним правилом зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: - набуття або збереження майна, це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння; - мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; - обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, можна дійти висновку, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна (див. постанови Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі № 3-905гс17, Великої Палати Верховного Суду: від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 924/173/19, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц).

Вимога про повернення потерпілому майна, набутого безпідставно згідно зі статями 1212, 1213 ЦК України є основною в кондиційному зобов`язанні, але не вичерпує його змісту, адже поряд з нею існує право потерпілого на відшкодування доходів від такого майна.

У абзаці першому частини першої 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Із цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Правом на таке відшкодування наділена потерпіла особа, якою в розумінні статей 1212, 1214 ЦК України може бути власник або особа, яка володіє, користується чи експлуатує це майно на законній підставі або з інших законних підстав має право на отримання доходу від використання цього майна (такий висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 182/5130/16-ц).

За змістом абзацу першого частини першої 1214 ЦК України таке право може бути реалізоване за сукупності таких складових:

1) доходи повертаються саме особою, яка володіє або володіла, майном безпідставно;

2) повертаються доходи, які ця особа одержала або могла одержати від такого майна;

3) повертаються доходи отримані з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Розмір доходів, які підлягають стягненню вираховується виходячи з доведеності розміру звичайних доходів, які особа здобула за весь час володіння.

Слід також враховувати, що конструкція абзацу першого частини першої статті 1214 ЦК України передбачає встановлення часу (строку) неправомірного використання майна, адже встановлює правило, що повертаються доходи отримані з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Отже, за загальним правилом умовою виникнення додаткового кондиційного обов`язку з повернення доходів від безпідставно набутого майна є лише недобросовісна поведінка набувача, адже за період, коли останній був упевнений у підставності свого збагачення і не повинен був знати про протилежне, відшкодування кондикційних доходів цією нормою не передбачається.

Отримання або можливість отримання набувачем відомостей про неправомірність володіння чужим майном є моментом, з якого на зазначену особу покладаються додаткові обов`язки, зокрема, виникає обов`язок повернути фактично отримані від спірного майна доходи, або доходи, які могли бути отримані за нормальних умов.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина перша статті 20 ГК України).

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

У справах про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна за частиною першої статті 1214 ЦК України такою передумовою захисту є доведення, що у період за який вимагається відшкодування позивач був титульним володільцем (власником чи особою, у законний спосіб управненою на розпорядження/користування майном), а відповідач принаймні фактичним володільцем безпідставно набутого майна.

Також у спорі про відшкодування доходу від безпідставно набутого майна суд має надати мотивовану оцінку обставинам, що входять до предмету доказування у таких справах, зокрема:

- що відповідач набув (зберіг, використовував) майно без достатньої правової підстави та чи відбулося це внаслідок порушення ним закону відповідачем;

- відповідач одержав чи міг одержати дохід від такого майна;

- момент коли відповідач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави;

- доходи, відшкодування яких вимагає позивач, отримані з часу, коли відповідач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави;

- обґрунтованість розміру заявленого до стягнення відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ПП "Селтік" набуло права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення хімічного цеху літ. Е, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 09.08.2005 та внесеного до реєстру під №982.

Право приватної власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за ПП "Селтік" 01.09.2005, про що останньому видано відповідне реєстраційне посвідчення №003409.

Відповідно до витягу з наказу Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 13.01.2012 №17 згаданому об`єкту нерухомого майна присвоєно поштову адресу: вул. Червоноткацька, 46 у Деснянському районі у м. Києві.

16.10.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Рябоконь О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 6851995 та внесено запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. Е), що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, за ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є ПАТ "БГ Банк").

Підставою для реєстрації права власності за ПАТ "Банк Перший" був договір іпотеки від 29.02.2008 року та заява ПАТ "Банк Перший" №3187719.

28.01.2015 року на підставі договору наступної іпотеки проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності фізичних осіб на нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е") загальною площею 13 491,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46.

У подальшому спірне майно було передано у власність ТОВ "Червоноткацька" (право власності зареєстровано 15.05.2015).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 року у справі №826/26802/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ПАТ "БГ Банк", ПП "Селтік", про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв. м за ПАТ "Банк Перший", та всі послідуючі/пов`язані індексні номери про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про зобов`язання реєстратора внести/поновити реєстраційний запис до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення хімічного цеху (літ. Е) за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, загальною площею 13 491,3 кв. м, за ПП "Селтік" адміністративний позов задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 6851995 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е") за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька, 46, загальною площею 13491,3 кв. м за ПАТ "Банк Перший", та всі послідуючі/пов`язані індексні номери про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 року зазначену постанову залишено без змін.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду за результатами касаційного перегляду справи №826/26802/15 ухвалено постанову від 30.01.2019, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 скасовано, провадження у адміністративній справі №826/26802/15 закрито, через порушення правил предметної юрисдикції, адже такий спір мав розглядатися за правилами господарського судочинства.

Беручи до уваги зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №826/26802/15, а також виконуючи вказівки Касаційного господарського суду у справі, що переглядається, колегія суддів зазначає, що починаючи 16.10.2013 (в тому числі і включаючи заявлений позивачем період з 25.04.2017 по 07.06.2018 включно) до моменту його відчуження 08.06.2018 на користь ТОВ "Труб-Інжбуд" спірне нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46 належало ПАТ "БГ Банк" на праві власності, що підтверджується записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на вказаний період.

Апеляційним судом також встановлено, що у спірний період фактичне користування нежилим приміщенням хімічного цеху (в літ. "Е"), за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька,46, загальною площею 13491,3 кв. м здійснювалося відповідачем - ПП "Селтік". При цьому відповідач, вважаючи себе власником спірного нежилого приміщення, факт користування цим приміщенням протягом зазначеного періоду не заперечує.

Разом з тим, слід вказати, що у заявлений позивачем період з 25.04.2017 і по 07.06.2018 включно були чинні постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 року у справі №826/26802/15, якими було встановлено незаконність державної реєстрації права власності на спірне майно за банком, а також всі послідуючі/пов`язані індексні номери про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому відповідач був упевнений у підставності користування спірним майно, і не повинен був знати про протилежне.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.06.2021 року у справі №922/2416/17, скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

Тобто, аналіз наведеної позиції свідчить про те, що певні юридичні факти, які діяли або виникли під час дії судового рішення, не втрачають своєї законності та залишаються незмінними попри подальше скасування цього судового рішення.

Таким чином, скасування 30.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2016 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 в даному випаду жодним чином не змінює того юридичного факту, що в період з 25.04.2017 по 07.06.2018 вказані судові акти були чинними, а отже ПП "Селтік" правомірно вважав їх достатньою правовою підставою володіння спірним майном.

Тобто, лише з прийняттям 30.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду вищевказаної постанови відповідач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави, як наслідок починаючи саме з 30.01.2019 року у відповідача виник обов`язок повернути спірне майно його законному володільцю, що спростовує відповідні висновки місцевого господарського суду про те, що відповідний обов`язок у відповідача виник починаючи з 24.04.2017 року.

Викладені вище обставини, встановлені апеляційним судом, свідчать про відсутність в даному випадку недобросовісної поведінки ПП "Селтік", а відтак і підстав для стягнення відшкодування вартості використання безпідставно набутого майна за період з 25.04.2017 року по 07.06.2018 року у відповідності до положень статей 1212-1214 ЦК України.

Крім того, розраховуючи суму відшкодувань за фактичне користування нежилим приміщенням хімічного цеху (літ. "Е"), за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, площею 6 956,9 кв. м., позивачем, з яким погодився суд першої інстанції, здійснено розрахунок на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини щодо користування останнім частиною нежилого приміщення, та відсутня інформація щодо укладених договорів оренди, які діяли між ПП "Селтік" як орендодавцем та третіми особами щодо оренди частини нежилого приміщення хімічного цеху.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки в даному випадку вказана вище Методика стосується розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, в той час як у даній справі спірне майно первісно належало ПП "Селтік" на праві приватної власності та підтверджувалось відповідним реєстраційним посвідченням.

Отже, слід також дійти висновку, що позивачем при зверненні до суду не обґрунтовано належним чином розрахунок відшкодування, тобто не доведено обґрунтованості розміру заявленого до стягнення відшкодування, а судом першої інстанції, в порушення обов`язкових до виконання вказівок Верховного Суду, не з`ясовано обставин, пов`язаних з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та не здійснено оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, як наслідок безпідставно та помилково визнано обґрунтованим розрахунок лише з тих мотивів, що відповідачем не надано суду ані свого контррозрахунку, ані заперечень щодо самого розрахунку.

Враховуючи всі вищезазначені обставини в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Мані флоу" у цій справі з огляду на користування відповідачем спірним майном у заявлений період без належних на те правових підстав володіння, наведених вище фактичних обставин справи, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено порушення судом норм матеріального права та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 у справі №910/3943/21(910/9185/19) та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "Мані флоу".

Згідно із частинами 1, 4, 8 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог витрати апелянта зі сплату судового збору за подання апеляційних скарг у даній справі у загальному розмірі 434 726,28 грн. (217363,14 грн. - на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 та 217363,14 грн. - на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023) згідно ст.129 ГПК України покладаються на позивача шляхом їх стягнення на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21 (910/9185/19) задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року у справі №910/3943/21(910/9185/19) скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мані флоу" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, вхід "Б-2", поверх 3, офіс 8, 0) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) 434 726,28 грн. судового збору за подання апеляційних скарг у даній справі.

5.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

7.Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 12.09.2023 року після виходу суддів Остапенка О.М. та Сотнікова С.В. з відпустки.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська