РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2023Справа № 910/15009/22

За позовом ОСОБА_1 ;

до Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова";

про стягнення 62 298,19 грн.

Суддя Мандриченко О. В.

Секретар судового засідання Рябий І. П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" заборгованість у розмірі 62 298,19 грн, з яких: 50 000,00 грн - сума боргу, 11 077,64 грн - інфляційне збільшення, 1 220,55 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі договору про умови участі асоційованого члена в програмі розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" № ВКДВ-0000075 від 19.08.2020, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/15009/22, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023, зокрема, витребувано у Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" копію Програми розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" та копію Положення про пайову участь членів та асоційованих членів, про внески, порядок формування та використання фондів виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова"; встановлено строк для подання витребуваних документів до суду - до 04.04.2023; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 04.04.2023.

Витребувані ухвалою суду від 14.03.2023 документи відповідачем до суду подані не були.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2023, зокрема, повторно витребувано у Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" копію Програми розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" та копію Положення про пайову участь членів та асоційованих членів, про внески, порядок формування та використання фондів виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова". У підготовчому засіданні 04.04.2023 було оголошено перерву до 02.05.2023.

Витребувані ухвалою суду від 04.04.2023 документи відповідачем до суду подані не були.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 судом застосовано до Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023, зокрема, повторно витребувано у Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" копію Програми розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" та копію Положення про пайову участь членів та асоційованих членів, про внески, порядок формування та використання фондів виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова". У підготовчому засіданні 02.05.2023 було оголошено перерву до 30.05.2023.

05.05.2023 до суду від представника позивача Машкіної В.М. надійшло клопотання, в якому остання просила суд провести підготовче засідання 30.05.2023 без участі представника позивача та за можливості призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/15009/22 до судового розгляду по суті та призначено судове засіданні до судового розгляду справи № 910/15009/22 по суті на 27.06.2023.

У судовому засіданні 27.06.2023 судом було оголошено перерву до 05.09.2023

У судове засідання 05.09.2023 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту п`ятого частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/15009/22 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 13.01.2023, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

05.09.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.08.2020 між ОСОБА_1 (далі також - позивач, асоційований член) та Виробничим кооперативом "Олексія Лук`янова" (далі також - відповідач, кооператив) укладено договір № ВКДВ-0000075 про умови участі асоційованого члена в програмі розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, асоційований член кооперативу надає право кооперативу направляти кошти, які є додатковим пайовим внеском в кооперативі, в сумі згідно придбаного пайового свідоцтва № ВК0000075 від 19.08.2020 на реалізацію програми на термін 18 місяців 0 днів - 50 000 грн.

Згідно з п. 2.1. договору, асоційований член кооперативу має право: вносити додаткові пайові внески; отримувати прогнозований обсяг пайових виплат згідно програми; розпоряджатися своїм пасм відповідно до статуту кооперативу; вийти зі складу асоційованих членів кооперативу, подавши відповідну заяву голові кооперативу.

За змістом п. 2.2. договору, асоційований член кооперативу зобов`язуються: сумлінно виконувати умови цього договору; вносити додаткові пайові внески, тільки грошовими коштами, відповідно до умов, встановлених цим договором, статутом та внутрішніми положеннями кооперативу.

Як передбачено п. 2.3. договору, кооператив зобов`язуються: використовувати кошти пайового фонду за їх цільовим призначенням; надавати асоційованому члену кооперативу інформацію і необхідні документи на його запит; сумлінно викопувати умови цього договору та пести відповідальність за завдані шкоди асоційованому члену кооперативу, встановлену цим договором, чинним законодавством України, статутом та внутрішніми положеннями кооперативу.

Відповідно до п. 9.1. договору, цей договір вступає в законну силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє протягом усього періоду виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань і обмежений тільки терміном діяльності кооперативу.

Відповідно до пайового свідоцтва № ВК-0000075, додатку № 1 до нього (надходження коштів) та квитанції до прибуткового касового ордеру № 79 від 19.08.2020 ОСОБА_1 надав кошти у розмірі 50 000 грн 00 коп., а сума регулярних пайових виплат, які має виплатити кооператив за час користування коштами становить 36 032 грн 90 коп.

Проте, як вказує позивач, відповідачем по сьогоднішній день пайовий внесок та грошові кошти за час користуванням пайовим внеском не повернутий ОСОБА_1 , він має право нарахувати стягнення 3% річних за кожен день прострочення та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 20.02.2022 по 13.12.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За змістом ч. 1, 4 ст. 163 Цивільного кодексу України, виробничим кооперативом є добровільне об`єднання громадян на засадах членства для спільної виробничої або іншої господарської діяльності, яка базується на їхній особистій трудовій участі та об`єднанні його членами майнових пайових внесків. Статутом кооперативу та законом може бути передбачено участь у діяльності виробничого кооперативу на засадах членства також інших осіб. Правовий статус виробничих кооперативів, права та обов`язки їх членів встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України "Про кооперацію".

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Пай - це майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Статтею 14 Закону України "Про кооперацію", визначено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до розділу 3 статуту Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" (далі - Статут), кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, кооператив може укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки.

Згідно з пп. 4 п. 17.1. Статуту, голова правління кооперативу наділений правом представництва інтересів кооперативу і укладення угод від імені кооперативу.

Відповідно до п. 12.1., 12.2.2., 12.3. Статуту, при вступі до кооперативу для організаційного забезпечення його діяльності кожна фізична або юридична особа робить вступний внесок у грошовій формі. У кооперативі встановлено обов`язкові та додаткові пайові внески. Асоційовані члени кооперативу вносять паї грошовими коштами.

Додатковий пайовий внесок - це добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу понад пай у пайовий фонд кооперативу (п. 12.4 Статуту).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про кооперацію", пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Згідно з ч. 2, 3 статті 26 Закону України "Про кооперацію", виплати на паї - виплати частини доходу кооперативу на паї члена та асоційованого члена кооперативу. Розмір виплат на паї встановлюється рішенням загальних зборів членів кооперативу після відрахувань обов`язкових коштів на формування і поповнення його фондів. Виплати можуть здійснюватися у грошовій формі, товарами, цінними паперами, а також у формі збільшення паю та в інших формах, передбачених статутом кооперативу. Загальна сума виплат на паї не може перевищувати 20 відсотків доходу, визначеного до розподілу.

Разом з цим відповідно до ч. 3 ст. 107 Господарського кодексу України, відносини виробничого кооперативу з іншими підприємствами, установами, організаціями та громадянами в усіх сферах господарської діяльності встановлюються на основі договорів.

У даному випадку укладення договору № ВКДВ-0000075 від 19.08.2020 охоплюється поняттям господарської діяльності кооперативу.

Як встановлено судом, згідно п. 1.1 договору асоційований член кооперативу надає право кооперативу направляти кошти, які є додатковим пайовим внеском в кооперативі, в сумі згідно придбаного пайового свідоцтва № ВК0000075 від 19.08.2020 на реалізацію програми на термін 18 місяців 0 днів - 50 000 грн.

Тобто, строк повернення коштів припадає на 19.02.2022.

Відповідно до пайового свідоцтва № ВК-0000075, додатку № 1 до нього (надходження коштів) та квитанції до прибуткового касового ордеру № 79 від 19.08.2020 позивач надав кошти у розмірі 50 000 грн 00 коп., а сума регулярних пайових виплат, які має виплатити кооператив за час користування коштами, а саме з 19.09.2020 по 19.02.2022 становить 36 032 грн 90 коп.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач всупереч умовам договору та додатку № 1 до пайового свідоцтва № ВК-0000075 не виплатив позивачу регулярні пайові виплати за період з 19.09.2020 по 19.02.2022 становить 36 032 грн 90 коп., а також не повернув додатковий пайовий внесок у розмірі 50 000 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою від 14.12.2022 про повернення додаткових пайових внесків та регулярних грошових виплат відповідно до договору № ВК0000075 від 19.08.2020, проте вказана вимога позивача залишилась без відповіді та задоволення.

Суд також вказує, що від відповідача неодноразово було витребувано копію Програми розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" та копію Положення про пайову участь членів та асоційованих членів, про внески, порядок формування та використання фондів виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова", проте останнім було проігноровано вимоги суду, у зв`язку з чим судом було винесено ухвалу від 02.05.2023 якою застосовано до Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023, зокрема, повторно витребувано у Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" копію Програми розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" та копію Положення про пайову участь членів та асоційованих членів, про внески, порядок формування та використання фондів виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова", однак відповідачем так і не було надано витребувані судом документи.

Суд зазначає, що згідно з ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про визнання обставин встановленими, для з`ясування яких витребовувалися вказані докази.

Таким чином, оскільки відповідач доказів, які свідчать про виконання своїх зобов`язань за договором зі сплати позивачу додаткових пайових внесків та регулярних грошових виплат не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" заборгованості у сумі 50 000,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором (стаття 610 Цивільного кодексу України), він вважається таким, що прострочив виконання (стаття 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 11 077,64 грн інфляційних втрат та 1 220,55 грн трьох процентів річних.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 11 077,64 грн інфляційних втрат та 1 220,55 грн трьох процентів річних.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Що стосується клопотання позивача про зазначення нарахування 3% річних, розрахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, до моменту виконання рішення суду, суд зазначає.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 50 000 грн 00 коп. з 14.12.2022 до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" (04050, м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, буд. 2/10, кор. 14, ідентифікаційний код 40900662) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 077 (одинадцять тисяч сімдесят сім) грн 64 коп., 3% річних у розмірі 1 220 (одна тисяча двісті двадцять) грн 55 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" (04050, м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, буд. 2/10, кор. 14, ідентифікаційний код 40900662) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3% річних на суму основного боргу, що становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., за період з 14.12.2022 і до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.09.2023.

Суддя О.В. Мандриченко