ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року

м. Київ

Справа № 910/8725/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О.О. - головуючого, Баранця О. М., Васьковського О. В.,

за участю секретаря судового засідання Шпорт В. В.,

за участю представників:

Міністерства оборони України: Хлань В. М.,

Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод": Єнтіс М. Є.

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023

та рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023

у справі за позовом Міністерства оборони України

до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державний концерн "Укроборонпром"

про стягнення 1 398 327,69 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених у позові вимог та заперечень відповідача

1. У вересні 2022 року Міністерство оборони України (далі - Міноборони, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (далі - ДП "Миколаївський бронетанковий завод", відповідач) про стягнення 1 398 327,69 грн.

2. Позовні вимоги Міноборони мотивовані неналежним виконанням ДП "Миколаївський бронетанковий завод" зобов`язань за державним контрактом про закупівлю послуг за державні кошти від 31.12.2020 № 370/3/5/2/1/73 (далі - контракт) щодо надання послуг у визначені контактом терміни та строків надання звітних документів на підтвердження виконання зобов`язань у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 398 327,69 грн, з яких: 1 306 131,64 грн пеня за порушення строків виконання робіт та 92 196,05 грн пеня за ненадання у встановлений строк звітних документів.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

3. 31.12.2020 між Міноборони (замовник) та ДП "Миколаївський бронетанковий завод" (виконавець) укладено контракт відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати роботи (надати послуги) з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення, а замовник зобов`язується прийняти виконання робіт і оплатити їх.

4. Згідно з пунктом 2.22 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо: виконання ремонту виробів - є дата підписання акту приймання-передачі виробів замовнику; виконання ремонту (надання послуг) замовнику - є дата підписання сторонами акту приймання наданих послуг з ремонту виробів.

5. Пунктом 3.14 контракту сторонами погоджено, що поставка та передача виробів виконавцю здійснюється до визначених договором календарних дат.

6. Відповідно до пункту 3.1 контракту виконавець здійснює приймання виробів протягом 3 робочих днів з дня надходження на підприємство про, що повідомляє замовника. Передача замовником виробів для проведення ремонту виконавцю та їх повернення після проведення ремонту здійснюється з обов`язковим оформленням акту приймання-передачі.

7. Акт приймання-передачі виробів, виконавець надає замовнику після їх передачі вантажоодержувачу не пізніше 3 робочих днів. У разі ненадходження, або якщо вироби не передані на підприємство у встановлені контрактом строки, виконавець письмово повідомляє замовника. В такому випадку строк виконання робіт (надання послуг) може змінюватися та вносяться зміни в календарний план у встановленому порядку.

8. Відповідно до пункту 3.8 контракту зобов`язання виконавця по наданню послуг за контрактом вважаються виконаними в повному обсязі після підписання та затвердження замовником акту приймання наданих послуг (додаток 5 до контракту).

9. Згідно з пунктом 4.1 контракту строк виконання робіт (надання послуг) у цілому або кожного їх етапу визначається календарним планом виконання робіт (надання послуг).

10. За пунктом 4.2 контракту в обґрунтованих випадках відповідно до спільного рішення сторони мають право коригувати строк виконання робіт (надання послуг) не пізніше ніж за 7 календарних днів до його закінчення шляхом внесення змін до контракту. Про зміну строків виконання робіт з ремонту виробів сторони укладають додаткову угоду до контракту, у визначеному законодавством порядку.

11. Календарним планом виконання робіт (надання послуг) сторони погодили строки виконання ремонтних робіт транспортних засобів.

12. Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до визначеної договором календарної дати, а у частині розрахунків до повного виконання (пункт 11.1. контракту).

13. На виконання зобов`язань за контрактом відповідачем було надано послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передавання виробу від 14.09.2021 № 427, від 14.09.2021 № 428, від 29.09.2021 № 429, від 30.09.2021 № 432, від 30.09.2021 № 433, від 23.11.2021 № 450, від 24.11.2021 № 451, від 15.12.2021 № 467, від 10.12.2021 № 463, від 10.12.2021 № 464, від 15.12.2021 № 465, від 15.12.2021 № 466, від 24.11.2021 № 449, а також на підтвердження виконання зобов`язань надано звітні документи щодо актів приймання наданих послуг з капітального ремонту від 02.12.2021 № 73-25, від 02.12.2021 № 73-26, від 02.12.2021 №73-27, від 02.12.2021 № 73-28, від 02.12.2021 №73-29, від 02.12.2021 № 73-30, від 14.12.2021 №73-31, від 14.12.2021 № 73-32, від 17.12.2021 №73-33, від 17.12.2021 № 73-34 та від 17.12.2021 № 73-35.

14. Підпунктом 1 пункту 7.2 контракту встановлено, що за порушення строків надання послуг виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості надання послуг з виконання робіт з ремонту виробів (враховуючи ПДВ), з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки ремонту виробів та надання послуг з виконання робіт з ремонту виробів, а також, за прострочення понад 30 днів і виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

15. Крім того, відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 7.2 контракту встановлено, що у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання в зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг виконавець сплачує штрафні санкції в розмірі облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми неповернутих коштів

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

16. 13.02.2023 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 910/8725/22, яким частково задовольнив позов Міноборони та стягнув з ДП "Миколаївський бронетанковий завод" на користь Міноборони 139 832,77 грн штрафних санкцій та 20 974,92 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовив.

17. Суд першої інстанції визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення 1 306 131,64 грн пені за порушення строків виконання робіт та 92 196,05 грн пені за ненадання у встановлений строк звітних документів. Водночас місцевий господарський суд враховуючи, що відповідач є стратегічним оборонним підприємством та вчиняє заходи задля збереження життя людей і зміцнення обороноздатності країни, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів будь-яких негативних наслідків (збитків тощо) для позивача через прострочення відповідачем поставки спірного товару та доказів зазначення негативних наслідків негативних наслідків будь-якими іншими учасниками господарських правовідносин, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зменшив розмір присудженої до стягнення з відповідача пені на 90 %, а саме до 139 832,77 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

18. Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.06.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 1303.2023 у справі № 910/8725/22 залишив без змін, погодившись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення пені.

19. Апеляційний господарський суд у вирішенні питання зменшення пені, окрім іншого, зважив, що порушення зобов`язання відповідачем мало місце до початку військової агресії, що не нівелює право суду на зменшення пені на підставі статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України з урахуванням того, відповідач є підприємством оборонно-промислового характеру та підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

20. Також суд апеляційної інстанції врахував, економічну ситуацію в країні, специфіку покладених завдань на відповідача, обставини виконання відповідачем зобов`язань за контрактом з незначним простроченням виконання ремонту та надання звітних документів і перебування підприємства у скрутному фінансовому становищі, а також те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21. 04.07.2023 Міноборони звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі № 910/8725/22, в якій просило суд оскаржені судові рішення в частині відмови у стягненні 128 494,92 грн неустойки скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Міноборони повністю.

Рух касаційної скарги

22. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/8725/22 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Банаська О. О. - головуючого, Баранця О. М., Случа О. В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023.

23. 24.07.2023 Верховний Суд постановив ухвалу, якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, призначив розгляд скарги у закритому судовому засіданні на 10.08.2023, надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 03.08.2023.

24. У зв`язку з перебуванням судді Случа О. В. у відпустці, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/8725/22 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Банаська О. О. - головуючого, Баранця О. М., Васьковського О. В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023, яку суд ухвалою від 09.08.2023 прийняв до провадження та постановив здійснити її розгляд у раніше визначені час та дату.

25. У судове засідання 10.08.2023 з`явилися представники Міноборони та ДП "Миколаївський бронетанковий завод", які надали пояснення щодо поданої касаційної скарги у справі.

Розгляд клопотань (заяв)

26. 02.08.2023 до Верховного Суду надійшла заява Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" (далі - АТ "Українська оборонна промисловість") від 27.07.2023 № UOP 2.2-6633 про процесуальне правонаступництво, в якій заявник просить суд залучити АТ "Українська оборонна промисловість" у справу № 910/8725/22 як правонаступника Державного концерну "Укроборонпром" (далі - ДК "Укроборонпром").

27. В обґрунтування наявності підстав для здійснення правонаступництва, заявник посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2023 № 441 "Про утворення акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість", пунктами 1, 2 якої встановлено:

- утворити АТ "Українська оборонна промисловість", 100 відсотків акцій якого належать державі шляхом перетворення ДК "Укроборонпром", код згідно з (пункт 1);

- затвердити такі, що додаються, зокрема: статут АТ "Українська оборонна промисловість" (пункт 2).

28. Крім того, заявник зазначає, що абзацом другим пункту 1 статуту АТ "Українська оборонна промисловість" встановлено, що з дня його державної реєстрації товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків ДК "Укроборонпром".

29. Також АТ "Українська оборонна промисловість" повідомляє, що 28.06.2023 відбулась державна реєстрація АТ "Українська оборонна промисловість", що підтверджується наданою до заяви випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

30. За статтею 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

31. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви АТ "Українська оборонна промисловість" про процесуальне правонаступництво та заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДК "Укроборонпром" процесуальним правонаступником - АТ "Українська оборонна промисловість".

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження

(Міноборони)

32. Міноборони в якості підстави касаційного оскарження судових рішень місцевого та апеляційного господарського суду визначає приписи пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням чого в обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, зокрема, таке:

- суд першої інстанції помилково зазначив, що за частиною третьою статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) здійснюється судами першої та апеляційної інстанції та вирішення цих питань не віднесено до повноважень Верховного Суду;

- відповідач необґрунтовано стверджує, що позивач не поніс жодних збитків. Зменшення штрафних санкцій впливає на ефективність обороноздатності держави;

- місцевий господарський суд не встановив обставин, які засвідчували б винятковість випадку виходячи з майнового стану сторін на час розгляду справи, наявності об`єктивно поважних та слушних причин неналежного виконання зобов`язання відповідачем, які б підтверджували інтереси обох сторін, щодо негативних наслідків, які настали для позивача від несвоєчасного виконання зобов`язань відповідачем.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

(ДП "Миколаївський бронетанковий завод")

33. ДП "Миколаївський бронетанковий завод" у поданому до суду відзиві на касаційну скаргу не погоджується із доводами скарги позивача та просить суд залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, зазначаючи, що судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України та враховано наявну сукупність обставин для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені з відповідача.

(АТ "Українська оборонна промисловість")

34. АТ "Українська оборонна промисловість" у наданому до суду відзиві на касаційну скаргу просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача та залишити оскаржені судові рішення місцевого та апеляційного господарського суду без змін зазначаючи, зокрема, що судами попередніх інстанцій ухвалені законні судові рішення та правильно застосовані положення статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, а зменшення пені є розумним та співмірним з фінансовим навантаженням на підприємства оборонно-промислового характеру.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

35. Предметом судового розгляду у цій справі є питання стягнення пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання ним зобов`язань за контрактом, які суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, визнав обґрунтованою, однак зменшив її на 90 % проти чого заперечує позивач.

36. Зміст доводів касаційної скарги позивача зводиться до тверджень щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій стосовно зменшення пені, з урахуванням чого суд зважає на таке.

37. Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями ГК України та ЦК України.

38. Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

39. Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

40. Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

41. Згідно із частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

42. За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

43. Подібні норми також містить частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

44. Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

45. Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).

46. Окрім того, у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

47. Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

48. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

49. Водночас закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

50. Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

51. За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

52. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

53. За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

54. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

55. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

56. У справі, яка переглядається, вирішуючи питання зменшення пені суди попередніх інстанцій оцінили відповідні аргументи і докази сторін, врахували стратегічний характер завдань та діяльності відповідача направлений на забезпечення економіки та безпеки держави, відсутність доказів понесення позивачем чи іншими учасниками господарських відносин негативних наслідків (збитків) внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань у спірних правовідносинах.

57. Також, суд апеляційної інстанції інстанцій, з-поміж іншого, врахував, економічну ситуацію в країні, специфіку покладених завдань на відповідача, обставини виконання відповідачем зобов`язань за контрактом з незначним простроченням виконання ремонту та надання звітних документів і перебування підприємства у скрутному фінансовому становищі, а також те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності

58. З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суди, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначили, що такі обставини є винятковими та достатніми для зменшення пені. Переоцінка цих обставин в силу визначених статтею 300 ГПК України меж перегляду справи судом касаційної інстанції не входить до компетенції Верховного Суду, як суду права.

59. Доводи касаційної скарги про необґрунтованість аргументів відповідача щодо непонесення позивачем жодних збитків та впливу зменшення штрафних санкцій впливає на ефективність обороноздатності, з урахуванням взятих до уваги судами попередніх інстанцій обставин не можуть свідчити про помилковість висновків судів щодо зменшення розміру неустойки на 90 %, оскільки фактично зводяться до переоцінки обставин покладених судами в основу судових рішень в якості підстав для зменшення пені.

60. Суд звертає увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій:

61. Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені, зокрема у справах, на які послався позивач (постанови Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19) свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд у наведених справах не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (подібний висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16).

62. З огляду на викладене, суд вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано застосували у цій справі надане статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України право щодо зменшення розміру пені.

63. Інші аргументи скаржника не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій за результатом розгляду вимог позивача.

64. Відхиляючи доводи скаржника суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

65. Верховний Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

67. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

68. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Щодо судових витрат

69. Зважаючи на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.

Висновки щодо застосування норм права

70. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

71. У вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 52, 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" про процесуальне правонаступництво задовольнити.

2. Здійснити заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного концерну "Укроборонпром" процесуальним правонаступником - Акціонерним товариством "Українська оборонна промисловість" (вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119, ).

3. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

4. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.202 у справі № 910/8725/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді О. М. Баранець

О. В. Васьковський