ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2023 р. Справа№ 910/8853/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінська О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 30.08.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023

у справі № 910/8853/23(суддя - Паламар П.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до відповідача 1 - Міністерства оборони України

до відповідача 2 - Тернопільської обласної державної адміністрації

про визнання рішень, наказів та актів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" м. Києва з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 23.06.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/8853/23, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/8853/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначає, що об`єднання заявлених позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права Позивача, запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, а також відповідає завданням господарського судочинства та принципу пропорційності у господарському судочинстві.

Також апелянт зазначає про пов?язаність між собою підстав виникнення позовних вимог про визнання недійсними правочинів про вилучення майна (борошна) та про зобов?язання пілписати акти про примусове відчуження цього майна (борошна), що спростовує висновок суду першої інстанції про протилежне. Вказані позовні вимоги також пов?язані між собою одним матеріально-правовим змістом та регулюванням. Звертаємо увагу на те, що саме по собі визнання недійсними, правочинів про вилучення майна (борошна) не призводить до поновлення порушеного права Позивача на отримання в майбутньому компенсації вартості цього майна (борошна).

Апелянт вказує, що господарський суд міста Києва не скористався правом самостійно роз`єднати позовні вимоги та розглянути кожну з них окремо, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8853/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

20.07.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/8853/23.

Суддя Шаптала Є.Ю. з 17.07.2023 по 30.07.2023 перебував у відпустці.

Головуючий суддя Гончаров С.А. 31.07.2023 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/8853/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/8853/23 у судовому засіданні 30.08.2023.

18.08.2023 (згідно дати звернення на електронну адресу суду) від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить її залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач в обґрунтування четвертої заявленої вимоги із зазначенням відповідних доказів наводить ті обставини, що право позивача на отримання в майбутньому компенсації вартості примусово вилученого майна буде поновлено у випадку підписання відповідачами акту про примусове відчуження майна.

Тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свою позовну вимогу про зобов`язання відповідачів підписати акт про примусове відчуження майна фактично не існує, а позивач лише припускає імовірність її появи - у разі задоволення судом вимог про визнання недійсними в частині затверджені відповідним актом відповідача-2 рішення, накази командира військової частини та акти про примусове вилучення майна.

Відповідач-1, у відзиві зазначає, що об`єднані позивачем таким чином вимоги грунтуються не на одній і тій самій, а на різних підставах, виникнення яких у часі характеризується не одночасністю, а послідовністю

21.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від представника Тернопільської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 заперечує протии доводів апеляційної скарги та просить її залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що похідна вимога позивача про зобов?язання відповідачів підписати акти про примусове відчуження майна, що суперечить вимогам законодавства, не може бути зв`язаною з основною вимогою про визнання недійсними вищезазначених наказів про вилучення майна та рішень ради оборони про погодження такого вилучення.

23.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від представника Тернопільської обласної державної адміністрації Перейми Марії Ігорівни до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Суддя Яковлєв М.Л. з 07.08.2023 по 25.08.2023 перебував у відпустці.

29.08.2023 (згідно дати звернення до засобів електронного зв`язку) від представника Тернопільської обласної державної адміністрації Перейми Марії Ігорівни до Північного апеляційного господарського суду повторно скеровано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 заяву представника Тернопільської обласної державної адміністрації Перейми Марії Ігорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/8853/23 призначено в режимі відеоконференції на 30.08.2023.

У судове засідання 30.08.2023 з`явився представники відповідачів та позивача (скаржника). Представник скаржника надав пояснення по суті апеляційної скарги. Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до господарського суду міста Києва у червні 2023 року звернулось Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з позовом до Міністерства оборони України та Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання рішень, наказів та актів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 241, 353, 393, 526 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 19, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 7, 10, 11 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

Зокрема, позивач просить визнати частково недійсними рішення Ради оборони Тернопільської області № 10 від 03.03.2022, №12 від 05.03.2022, №13 від 06.03.2022, №15 від 08.03.2022, №19 від 12.03.2022, №22 від 16.03.2022, №29 від 28.03.2022, накази Віськової частини НОМЕР_1 № 7 від 03.03.2022, №8 від 05.03.2022, №9 від 06.03.2022, №10 від 08.03.2022, №13 від 12.03.2022, №15 від 17.03.2022, акти про вилучення майна від 04.03.2022, 07.03.2022, 10.03.2022, 12.03.2022, 14.03.2022, 15.03.2022, 18.03.2022-21.03.2022, 29.03.2022; зобов`язати відповідачів підписати акти про примусове відчуження 610,650 тон борошна пшеничного 1-го гатунку та 678,500 тон борошна пшеничного вищого гатунку, оформлені згідно єдиного зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 998 від 31.10.2012.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" м. Києва з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) гарантується право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги шоло предмета спору та їх обгрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом палано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України судя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об?єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

3а змістом ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об?еднано декілька вимог, пов?язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похілною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від заловолення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, у зазначеній нормі визначено право позивача об?єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов?язаних між собою підставою виникнення (1) або поданими доказами (2), а також основні та похідні позовні вимоги (3).

Об`єднання позовних вимог має сприяти досягненню процесуальної економії, ефективнішому використанню процесуальних засобів для відновлення порушеного права, а також запобіганню можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об?єднанню підлягають лише ті вимоги, що пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, які ці вимоги підтверджують.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких грунтуються вимоги позивача. Отже, заявлені позивачем вимоги повинні випливати з одних і тих самих фактичних обставин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати недійсним в частині рішення ради оборони Тернопільської області, накази командира військової частини НОМЕР_1 та акти про примусове вилучення майна.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на допущені відповідачами порушення норм матеріального права, ст.ст. 19, 41 Конституції України, ч.ч. 1-3 ст. 203, ч. 2 ст. 353 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», а саме - права власності на борошно (яке нібито незаконно було вилучене у позивача) та право на отримання в майбутньому компенсації вартості такого борошна.

Водночас, з вказаними вище позовними вимогами позивачем заявлено вимогу про зобов?язання відповідачів підписати та надати позивачу акти про примусове відчуження 610,650 тон борошна пшеничного 1-го гатунку та 678,500 тон борошна пшеничного вищого гатунку, оформлені згідно єдиного зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України No 998 від 31 жовтня 2012 року.

При цьому позивач в обґрунтування четвертої заявленої вимоги із зазначенням відповідних доказів наводить ті обставини, що право позивача на отримання в майбутньому компенсації вартості примусово вилученого майна буде поновлено у випадку підписання відповідачами акту про примусове відчуження майна.

Таким чином, об`єднані позивачем вимоги ґрунтуються не на одній і тій самій, а на різних підставах, випикнения яких у часі характеризується не одночасністю, а послідовністю.

Саме така послідовність виникнення, коли від задоволення судом однієї вимоги залежить поява самостійної підстави та обгрунтування для іншої вимоги, і призвела до помилкового розуміння Позивачем позовних вимог про недійсність рішень відповідачів, актів про примусове вилучення майна та зобовязання підписати акт про примусове відчуження майна як основної та похідної вимоги відповідно.

Похідна позовна вимога - це така вимога, яка виникає з тієї ж фактичної підстави, що й основна вимога, перебуває з нею у безпосередньому (прямому) зв?язку, утім, має похідний характер по відношенню до основної вимоги, у зв?язку з чим автоматично поділяє її юридичну долю. Крім цього, похідна вимога має бути спрямована та забезпечувати захист одного й того ж порушеного права позивача, що й основна вимога.

Позивач вважає, що у разі визнання судом оскаржуваних рішень відповідачів та акту про примусове вилучення майна у нього виникне підстава для зобов`язання відповідачів підписати акт про примусове відчуження майна.

Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов правильного висновку про те, що позивачем усупереч положенню ч. 1 ст. 173 ГПК України, об?єднано в одній позовній заяві вимоги, які не пов?язані між собою підставою виникнення, поданими доказами, не є основною та похідною позовною вимогою.

Посилання апелянта на те, що господарський суд міста Києва не скористався правом самостійно роз?єднати позовні вимоги та розглянути кожну з них окремо, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.

Частиною 6 ст 173 ГПІК України унормовано, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз?єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об?єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Аналіз наведеного положення у його системному співвідношення з ст. 173 та п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України дозволяє дійти висновку, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд може не повертати позовну заяву, а самостійно роз?єднати позовні вимоги, у тому числі за власною ініціативою, та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Відтак, вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи та не може слугувати самостійною підставою визнання Ухвали такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно повернув позовну заяву відповідно до вимог ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про повернення позовної заяви Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Міністерства оборони України та Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання рішень, наказів та актів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії без розгляду.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/8853/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 у справі № 910/8853/23 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/8853/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати, за перегляд ухвали у суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

4. Матеріали оскарження № 910/8853/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.09.2023

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв