ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/562/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Наумова А.М. - ордер серія АМ № 1053113 від 18.05.2023;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг"

про стягнення 5 038 739,26грн

Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" заборгованості в розмірі 5 038 739,26грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 01.05.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.06.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/562/23 до судового розгляду по суті; позивачу надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.06.2023 постановлено відкласти розгляд справи по суті на 07.09.2023 о 10:30; позивачу виконати вимоги ухвали суду від 20.06.2023, а саме: надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

07.08.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про огляд у судовому засіданні надісланого оригіналу акту приймання-передачі нафтопродуктів №1/01 від 31.01.2022 до договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 та повернення його після огляду.

28.08.2023 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання від 23.08.2023 про огляд у судовому засіданні доданих до даного клопотання оригіналів договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 та Специфікації на поставку товару від 01.01.2022, в якому також просить повернути вказані документи після їх огляду.

Представник позивача в судове засідання 07.09.2023 не з`явився. 06.09.2023 надіслав до суду засобами електронного зв`язку клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.2023 проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що його відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, зокрема, надіслані позивачем оригінали документів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

01.01.2022 між Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" (відповідач, покупець) укладено договір №52/2/2118 поставки нафтопродуктів (далі - Договір) (а.с. 6-8).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю нафтопродукти (надалі - товар), а покупець - їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими Сторонами в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Поставка товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до продавця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі нафтопродуктів (п.3.2 Договору).

Строк поставки товару: січень 2022 - грудень 2022 р. (п.3.3 Договору).

Ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами у відповідних додатках (Специфікаціях) до даного Договору (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60-ти календарних днів від дати передачі товару згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватись частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. У рахунку постачальник вказує вартість товару, виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному Додатку до даного Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний у рахунку. Оплата товару, що постачається, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору, номера і дати виписки рахунку на оплату, найменування покупця, його коду ЄДРПОУ та найменування товару, що підлягає оплаті.

Згідно з п. 6.1 Договору жодна зі сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання викликане обставинами форс-мажору, включаючи, але не обмежуючись такими: повінню, пожежею, землетрусом, війною або військовими діями або іншими, не залежними від сторін обставинами, що виникли після укладення договору і перешкоджають належному виконанню зобов`язань сторін. Якщо будь яка з таких обставин безпосередньо спричинили невиконання зобов`язань в строки, встановлені цим Договором, то ці строки пропорційно продовжуються на час дії відповідних обставин.

За змістом п.6.2 Договору, якщо ці обставини триватимуть більше одного місяця, то кожна із сторін буде мати право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за Договором та/або розірвати договір в односторонньому порядку, і в цьому випадку жодна із сторін не матиме право на відшкодування іншою стороною можливих збитків. Однак, виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця оплатити фактично поставлений постачальником товар.

Сторона, яка не виконала зобов`язання за цим Договором, повинна негайно сповістити іншу сторону. Доказом настання та/або припинення дії обставин форс-мажору є документ, виданий регіональною Торгово-промисловою палатою (її відділенням) або уповноваженим державним органом (п.6.3 Договору).

Строк дії договору: з моменту підписання сторонами по 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення (п.7.1 Договору).

01.01.2022 сторони підписали Специфікацію на поставку товару, згідно якої погодили найменування товару, його кількість та ціну (а.с. 9).

Також встановлено, що 31.01.2022 сторони підписали акт №1/01 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 на загальну суму 5 038 739,26грн (а.с. 10). Отримання товару згідно вказаного акту відповідач підтверджував у відзиві на позовну заяву та його представник - у судових засіданнях.

На вищевказану суму позивачем були виписані рахунки-фактури №90863162, №90863159, №90863153 №90863149 від 31.01.2022 (а.с. 11-14). Докази направлення даних рахунків відповідачу 21.03.2023 містяться матеріалах справи (а.с. 15).

02.02.2023 позивач направляв відповідачу претензію №14/05-349, згідно якої вимагав у найкоротші терміни здійснити оплату отриманого товару (а.с. 16-17, 71). Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на викладене, посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов`язань щодо оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 5 038 739,26грн вартості цього товару.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд дійшов висновку, що договір №52/2/2118 поставки нафтопродуктів від 01.01.2022 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як судом зазначалося вище, згідно з п.4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60-ти календарних днів від дати передачі товару згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Факт отримання товару згідно акту №1/01 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 на загальну суму 5 038 739,26грн відповідач підтвердив у відзиві на позовну заяву, а його представник - у судових засіданнях. Проте, доказів на здійснення оплати в зазначеному розмірі позивачем не надано, і докази відповідного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5 038 739,26грн боргу за поставлений товар (акт №1/01 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022) є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 42-48) зазначає, що строк оплати згідно акту №1/01 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №52/2/2118 від 01.01.2022 не настав, оскільки за змістом п.6.1 Договору, якщо форс-мажорні обставини безпосередньо спричинили невиконання зобов`язань у строки, встановлені цим Договором, то ці строки пропорційно подовжуються на час дії відповідних обставин. Зокрема, вказано, що наявність форс-мажорних обставин є загальновідомою обставиною та не потребує доказування, при цьому, наявність форс-мажору конкретно для ТОВ "Барнетта-Торг" підтверджується тим, що Управлінням Служби безпеки України в Житомирській області проводиться досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні №0000106, внесеного Коростенським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2022 року за заявою суб`єкта господарювання. Крім того, зазначено, що через військову агресію платоспроможність підприємства знизилась. Зауважено, що відповідач не отримував претензію та рахунки, які додані до матеріалів справи.

Судом критично оцінюються вказані вище посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, з огляду на наступне.

Згідно з п. 6.1 Договору жодна із сторін не буде нести в і д п о в і д а л ь н і с т ь за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання викликане обставинами форс-мажору, включаючи, але не обмежуючись такими: повінню, пожежею, землетрусом, війною або військовими діями або іншими, не залежними від сторін обставинами, що виникли після укладення договору і перешкоджають належному виконанню зобов`язань сторін. Якщо будь-яка з таких обставин б е з п о с е р е д н ь о спричинили невиконання зобов`язань у строки, встановлені цим Договором, то ці строки пропорційно продовжуються на час дії відповідних обставин.

Відповідно до п.6.2. Договору, якщо ці обставини триватимуть більше одного місяця, то кожна зі сторін буде мати право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за Договором та/або розірвати договір в односторонньому порядку, і в цьому випадку жодна зі сторін не матиме право на відшкодування іншою стороною можливих збитків. Однак, виникнення зазначених обставин н е є п і д с т а в о ю для відмови покупця оплатити фактично поставлений постачальником товар.

Сторона, яка не виконала зобов`язання за цим Договором, повинна негайно сповістити іншу сторону. Доказом настання та/або припинення дії обставин форс-мажору є документ, виданий регіональною Торгово-промисловою палатою (її відділенням) або уповноваженим державним органом (п.6.3 Договору).

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належать, зокрема, військові дії, оголошена та неоголошена війна, загальна військова мобілізація тощо.

Згідно зі ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд враховує, що питання відносно існування на території України надзвичайних (форс-мажорних) обставин, а саме - введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності, є загальновідомим та нормативно врегульованим.

Разом з тим, невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та ж о д н и м ч и н о м н е з в і л ь н я є в і д в и к о н а н н я с а м о г о з о б о в ` я з а н н я.

Вказане також узгоджується з п.6.1-6.3 Договору, а тому твердження відповідача про те, що строки оплати не настали, є необґрунтованими.

Суд також бере до уваги, що розв`язання повномасштабної збройної агресії та введення воєнного стану в Україні є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на о б и д в і с т о р о н и, тому вказане не є підставою для звільнення, зокрема, відповідача від виконання договірних зобов`язань.

Варто зауважити, що відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача (у даному спорі - щодо здійснення оплати отриманого товару), надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть сплачені грошові кошти. Неоплата відповідачем вартості отриманого товару прирівнюється до порушення права позивача на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Окрім того, судом критично оцінюються посилання, в якості заперечень проти позову, на неотримання відповідачем від позивача відповідних виставлених рахунків, враховуючи наступне.

Як судом зазначалося вище, відповідно до п.4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - н е п і з н і ш е 6 0 - т и к а л е н д а р н и х д н і в в і д д а т и п е р е д а ч і т о в а р у з г і д н о з А к т о м п р и й м а н н я - п е р е д а ч і н а ф т о п р о д у к т і в. Оплата товару може здійснюватись частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника.

Тобто, договором №52/2/2118 постачання нафтопродуктів від 01.01.2022 передбачено обов`язок відповідача як покупця у будь-якому випадку здійснити оплату товару протягом 60 календарних днів від дати передачі даного товару згідно з відповідним актом приймання-передачі. Крім того, виписані рахунки-фактури №90863162, №90863159, №90863153 №90863149 від 31.01.2022 (а.с.11-14) направлялися відповідачем на адресу позивача 21.03.2023, докази чого містяться матеріалах справи (а.с. 15), про що суд зазначав вище. Проте, і після вказаного, як і станом на день розгляду справи в суді, сума боргу в розмірі 5 038 739,26грн відповідачем лишилась не сплаченою.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову в повному обсязі, суд дійшов висновку про покладення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" (10020, м. Житомир, проспект Незалежності, буд. 10Г; ідентифікаційний код 42369400) на користь Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (39610, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, буд. 3; ідентифікаційний код 00152307):

- 5 038 739,26грн заборгованості;

- 75 581,10грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.09.23

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту: ;

3 - відповідачу (рек.) та на електронну пошту: