ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

11 вересня 2023 року м.Харків Справа № 913/303/23
Провадження № 30/913/303/23
Господарський суд Луганської області у складі судді Ірини ГОЛЕНКО, розглянувши в порядку наказного провадження заяву № 28/08 від 28.08.2023
стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш Продукт Плюс», м. Київ
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гведеон», м. Сєвєродонецьк Луганської області
Без повідомлення (виклику) сторін,
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 заява передана на розгляд судді Голенко І.П.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).
Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.
При цьому обсяг наданих заявником доказів, має бути достатнім для формування у суду переконання про реальність заявлених грошових вимог навіть без повноцінної перевірки їх обґрунтованості по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судвстановив, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш Продукт Плюс» про видачу судового наказу обґрунтована наявністю заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Гведеон» зісплати вартості поставленого товару за договоромпоставки № 449/19 від 03.01.2019.
Виходячи зі змісту наданих доказів, суд позбавлений можливості встановити підстави та документальне підтвердження виникнення залишку несплаченої вартості поставленого товару саме у заявленому розмірі.
Суд також звертає увагу на те, що у таблиці, яка міститься у заяві про видачу судового наказу, заявник вказав суму видаткової накладної № КМ000011982 від 12.02.2022 742 грн 20 коп., у той час згідно із доданої до заяви видаткової накладної № КМ000011982 від 12.02.2022 її сума становить 742 грн 26 коп.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Ураховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст. 150 ГПК України, а саме: до заяви не додано доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (не підтверджено право грошової вимоги у заявленій сумі), суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.
Водночас відповідно до ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Згідно із ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 148, 151 153, 232 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 11.09.2023 у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя Ірина ГОЛЕНКО