ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р. Справа№ 910/3467/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2023

у справі №910/3467/23 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 44745,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №43408а0х від 11.06.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля Fiat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2479724, а тому обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2023 відкрито провадження у справі №910/3467/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 у справі №910/3467/23 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На переконання скаржника, відповідачем було повністю виконано свої обов`язки перед позивачем та сплачено страхове відшкодування у розмірі 2654,70 грн, яке було розраховано на підставі поданих документів. Разом з тим скаржник вказав на відсутність підстав для здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 44745,30 грн, оскільки проведені роботи та використані складові частини на вказану суму не відносяться до транспортної пригоди, що мала місце 17.09.2020. Зокрема, відповідач стверджує, що при визначенні суми страхового відшкодування, яка повинна бути сплачена в порядку суброгації, слід враховувати лише вартість заднього бампера та робіт з його демонтажу/монтажу, оскільки пошкодження інших деталей не відноситься до пошкоджень отриманих в ДТП 17.09.2020, що слідує з протоколу огляду транспортного засобу від 23.09.2020.

Крім того відповідач вказує, що позивачем не застосовано коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування (який згідно консультації №51-D/83/9 від 04.02.2021 становить 29,4%), на що не звернув уваги місцевий господарський суд.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 апеляційну скаргу у справі №910/3467/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 апеляційну скаргу у справі №910/3467/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 у справі №910/3467/23, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, запропоновано позивачу надати відзив на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 11.06.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС", як страховиком та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №43408а0х, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ).

17.09.2020 року о 11:40 в м. Харків по вул. Клочковська сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля) та автомобіля Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований у позивача згідно договору страхування.

Дорожньо-транспортна пригода оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) від 17.09.2020 копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 12).

Як убачається з європротоколу від 17.09.2020, останній складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про 1-го учасника ДТП та 2-го учасника ДТП. У відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Згідно вказаного повідомлення, ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху України (п. 13.1), не дотримано безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

23.09.2020 в результаті огляду транспортного засобу страховиком складено протокол огляду колісного транспортного засобу, в якому описано характер пошкоджень, а саме: «пошкодження заднього бампера, облицювання заднього бампера, панель задня, ліва панель боковини, перекос пройома задньої двері, панель багажника тощо», які утворилися внаслідок пошкодження заднього бамперу в результаті ДТП від 17.09.2020. Також у вказаному протоколі зазначено пошкодження, які утворені до ДТП, а саме: «деформація задніх дверей, облицювання дверей, замка дверей, лівого ліхтаря, емблема тощо».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторіна» виставлено рахунок № від 07.10.2020 на ремонт транспортного засобу Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ) у розмірі 51471,00 грн.

Відповідно до страхового акту №ARX2637777 від 08.10.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" здійснило розрахунок страхового відшкодування в розмірі 50000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №712305 від 09.10.2020 із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування згідно акту №ARX2637777, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , рах. №6937 від 07.10.2020. Без ПДВ".

Відповідно до наявних у справі відомостей, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_2 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно полісу №АО/2479724 (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн, франшиза - 2600,00грн).

14.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. №СУ/008747/3.

03.09.2021 відповідачем лише частково було здійснено виплату суми страхового відшкодування, а саме сплачено грошові кошти в сумі 2654,70 грн.

Вказані обставини стали причиною для звернення позивача до суду із цим позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 44745,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток - відповідача. За висновками суду, розрахунок позивача наведений у позові, є арифметично вірним, а станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в повному обсязі.

З наведеними висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом), а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом).

Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно із ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Водночас, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що для відновлення пошкодженого транспортного засобу проведено роботи та використані складові частини, які взагалі не були пошкоджені внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Зокрема, на думку скаржника, з урахуванням відомостей зазначених в протоколі огляду транспортного засобу від 23.09.2020, при встановленні розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу в результаті ДТП від 17.09.2020 має враховуватися лише вартість заднього бамперу та робіт з його демонтажу/монтажу. Тоді як інші роботи згідно розрахунку СТО не підлягають врахуванню, оскільки не відносяться до пошкоджень отриманих в результаті ДТП.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє зазначені твердження апелянта, з огляду на таке.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування.

Згідно наявного європротоколу від 17.09.2020, який було складено учасниками ДТП, а також протоколу огляду транспортного засобу від 23.09.2023 апеляційним господарським судом встановлено, що в результаті ДТП в автомобілі Fiat було пошкоджено: задній бампер, облицювання заднього бампера, панель задню, ліву панель боковини, перекос пройома задньої двері, панель багажника тощо. Поряд з цим до ДТП були утворені наступні пошкодження: деформація задніх дверей, облицювання дверей, замка дверей, лівого ліхтаря, емблема тощо.

Відповідно до рахунку № від 07.10.2020 до відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (Fiat, д.р.н. НОМЕР_1 ) на СТО у розмірі 51471,00 грн включена заміна та ремонт наступних складників: бампер задній; підсилювач заднього бампера; центральна направляюча заднього бампера; бампер задній заміна; правка кузова на стапелі; виправлення перекосу пройому задніх лівих дверей; рихтування лонжерона заднього лівого; заміна та покраска задньої панелі; антикорозійна обробка; крило заднє ліве р/зб, ремонт та покраска; дверка задня ліва з/в; підлога багажника ремонт та покраска; багажне відділення р/зб частково; встановлення-зняття автомобіля на стапель.

Тобто, пошкодження зазначені в протоколі огляду ТЗ від 23.09.2023 пов`язані з пошкодженням заднього бамперу та повністю відповідають ремонтним роботам, які зазначені в рахунку СТО № від 07.10.2020. При цьому, для виконання ремонтних робіт проводилися роботи лише щодо зняття/встановлення дверей, пошкодження яких не відноситься до ДТП, а не щодо їх заміни або ж ремонту.

В свою чергу відповідачем не надано доказів, які б спростовували вірність визначеного позивачем розміру матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок аварійного пошкодження автомобіля Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ).

Крім того колегія суддів звертає увагу, що до позовної заяви додано фототаблицю виявлених пошкоджень (заднього бампера, крила заднього, багажного відділення тощо).

Також слід зауважити, що згідно п. 2 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим в матеріалах справи відсутня інформація щодо направлення відповідачем свого представника для оцінення розміру збитку автомобіля та страхового відшкодування. Не надано відповідачем і власного розрахунку відновлювального ремонту транспортного засобу Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ).

Вказані докази в їх сукупності спростовують безпідставні твердження відповідача стосовно того, що за результатами відновлення пошкодженого транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторіна» проведено роботи та використані складові частини, які взагалі не були пошкоджені внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, позаяк роботи, що зазначені в рахунку № від 07.10.2020 узгоджуються з характером пошкоджень зазначених в протоколі огляду транспортного засобу від 23.09.2023. Разом з тим відповідачем не надано доказів того, що зазначені в рахунку роботи здійснено не в результаті ДТП 17.09.2020, а при виконанні відновлювальних робіт такого роду пошкоджень транспортного засобу спірні роботи не здійснюються.

Стосовно доводів скаржника про незастосування позивачем коефіцієнту фізичного зносу слід зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ) вбачається, що рік випуску автомобіля - 2017, з огляду на що, враховуючи дату ДТП (17.09.2020), відсутні підстави для визначення величини коефіцієнта фізичного зносу.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі рахунку № від 07.10.2020, страхового акту №ARX26.37777 від 08.10.2020 та умов договору страхування №43408а0х від 11.06.2020.

За наведених обставин спростовуються доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, з приводу необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу для визначення суми матеріального збитку.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розмір франшизи за полісом №АО/2479724 становить 2600,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 130000,00 грн.

З урахуванням того, що до позивача перейшло право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за полісом у межах фактично здійснених ним витрат (50000 грн) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Fiat (д.р.н. НОМЕР_1 ), беручи до уваги розмір ліміту відповідальності та франшизи, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 44745,30 грн (50000 грн (виплачена сума страхового відшкодування) - 2600 грн (франшизи) - 2654,70 грн (частково відшкодована відповідачем сума).

За змістом ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж доводи відповідача не підтверджені жодними доказами. А відтак, відповідачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження своєї позиції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 у справі №910/3467/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 у справі №910/3467/23 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов