ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2023м. ХарківСправа № 922/1168/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Іванії К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Чугуївської окружної прокуратури Харківської області (вул. Харківська, буд. 98, м.Чугуїв, Харківська область, 63503; ) в інтересах держави, в особі 1) Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області (вул. Соїча, буд. 5А, смт Малинівка, Чугуївський район, Харківська область, 63525; ), 2) Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (вул. Свободи, буд. 1, смт Чкаловське, Чугуївський район, Харківська область, 63544; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" (вул. Східна, буд. 44, с. Стара Гнилиця, Чугуївський район, Харківська область, 63541; ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - - Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022; ),
про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом звільнення об`єкта водного фонду,
за участю :

представника прокуратури - Зливки К.О.,

інші учасники справи у судове засідання не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Чугуївська окружна прокуратура Харківської області 29.03.2023 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави, в особі Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг", в якій просить суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання відповідача звільнити водний об`єкт - Старогниличанське водосховище, що розташовано на території Чугуївського району Харківської області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що водний об`єкт - Старогниличанське водосховище, перебуває у фактичному користуванні ТОВ "Фіш-Торг" за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності або оренди на цей об`єкт.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.04.2023 позовну заяву Чугуївської окружної прокуратури Харківської області прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/1168/23 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 28.04.2023, відповідач проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що ним було отримано розроблений Управлінням державного агентства рибного господарства у Харківській області та погоджений Державним агентством рибного господарства України Режим рибогосподарської експлуатації Старогниличанського водосховища з 14.07.2017 строком на 10 років. Також, Управлінням Державного агентства рибного господарства у Харківській видано ТОВ "Фіш-Торг" дозвіл № 30 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських об`єктах (їх частинах) від 21.06.2018, вид спеціального використання: промислове рибальство, та дозвіл № 31 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських об`єктах (їх частинах) від 21.06.2015, вид спеціального використання: любительське і спортивне рибальство у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову на рибогосподарський об`єкт - Старогниличанське водосховище Чугуївського району Харківської області. Відповідач вказує, що діюче законодавство у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів не містить норми, які б зобов`язували користувача водних біоресурсів, який здійснює рибальство, мати правовстановлюючі документи на рибогосподарський водний об`єкт для здійснення спеціального використання водних біоресурсів.

11.05.2023 до суду надійшла відповідь Малинівської селищної військової адміністрації на відзив відповідача на позовну заяву, в якій позивач-1 зазначив, що доводи відповідача не мають нормативного та документального обґрунтування, оскільки законом не передбачено використання водних біоресурсів без отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема, і під цими об`єктами).

Ухвалою господарського суду від 11.05.2023 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківської області.

16.05.2023 відповідачем подано до суду письмові заперечення на відповідь відповідача-1 на відзив на позовну заяву, в яких відповідач не погоджується з твердженнями позивача-1, оскільки у даному випадку відсутні ознаки самовільного зайняття ТОВ "Фіш-Торг" земельної ділянки під вказаним водосховищем. Відповідач використовує лише біоресурси, а не земельну ділянку та водний об`єкт - водосховище. Обов`язок з оформлення та коригування парта водного об`єкта покладено на розпорядника земельної ділянки, а не користувача, яким є відповідач. Органами державної влади видано ТОВ "Фіш-Торг" дозвільні документи на здійснення Режиму рибогосподарської експлуатації, строк дії яких не сплинув. Держава приймає від ТОВ "Фіш-Торг" податки в рамках провадження означено виду діяльності. Держава, в особі законодавця, встановила заборону на оформлення права оренди щодо водосховища комплексного призначення, яким є Старогниличанське водосховище Чугуївського району Харківської області. Відсутня ясність закону в аспекті визначення процедури оформлення іншого виду користування земельною ділянкою водного фонду.

13.06.2023 до суду надійшла відповідь прокурора на відзив відповідача на позовну заяву. Зокрема, у своїй відповіді прокурор зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими та юридично неспроможними, такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини. Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством. Використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема, і під цими об`єктами). Таким чином, Режим рибогосподарської експлуатації Старогниличанського водосховища та дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не дають підстави для використання відповідачем водного об`єкта - Старогниличанського водосховища, оскільки не є правовстановлюючими документами, які надають право користування водними об`єктами чи землями водного фонду та не визначають правових підстав користування водним об`єктом, чим спростовуються доводи ТОВ "Фіш-Торг" щодо використання зазначеного об`єкта на достатній правовій підставі. Отже, як вказує прокурор, використання водосховища для рибогосподарської експлуатації, промислового вилову та вирощування риби повинно здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду.

15.06.2023 судом було розглянуто заяву відповідача про зупинення провадження у справі до набранням законної сили судовим рішенням у справі Харківського окружного адміністративного суду № 520/10283/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії. Заяву про зупинення провадження мотивовано тим, що у Харківському окружному адміністративному суду перебуває справа № 520/10283/23 за позовом ТОВ "Фіш-Торг" до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії щодо виконання останнім вимог ст. 13 Закону України "Про тваринний світ" в частині подання документів з питань надання у користування рибогосподарських водних об`єктів органам, які уповноважені приймати рішення про надання у користування таких угідь та об`єктів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 2 задоволенні вищевказаної заяви відповідача було відмовлено через недоведеність відповідачем дійсної об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення адміністративної справи № 520/10283/23, оскільки судом не було встановлено обставин, що унеможливлюють дослідження наданих сторонами доказів під час розгляду справи № 922/1168/23 і встановлення відповідних фактів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до припинення перебування керівника ТОВ "Фіш-Торг" ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Протокольною ухвалою господарського суду від 04.07.2023 задоволено заяву відповідача про встановлення йому додаткового строку для реалізації права на подання заперечень на відповідь на відзив прокурора; встановлення додаткового строку для подання доказів, а саме відповідей на:

- повторну заяву від 17.06.2023 до Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області щодо отримання згоди на тимчасове використання частини земельної ділянки водного фонду під Старогниличанським водосховищем;

- повторну заяву від 17.06.2023 до Чкаловської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області щодо отримання згоди на тимчасове використання частини земельної ділянки водного фонду під Старогниличанським водосховищем;

- скаргу до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області від 17.06.2023;

- заяву до Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області від 17.06.2023;

- запит про надання роз`яснення до Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області від 17.06.2023;

продовжено строк підготовчого провадження у справі в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України.

Проте, вищевказані відповідь на відзив та докази відповідачем суду надано не було.

Протокольною ухвалою господарського суду від 15.08.2023 підготовче засідання у справі № 922/1168/23 закрито; розгляд справи по суті призначено на 31.08.2023 о 15:00.

У судовому засіданні, яке відбулося 31.08.2023, представник прокуратури підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач-1 та позивач-2 були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення ним поштових відправлень.

Копія ухвали-повідомлення про час та місце судового засідання, надіслана на адресу відповідача, повернута до господарського суду без вручення адресатові за закінченням терміну зберігання.

У даному випадку суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.06.2018 по справі № 904/9904/17, згідно з якою сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Третя особа на стороні відповідача просила розглядати справу без участі її представника, про що 31.08.2023 подала відповідне клопотання до суду (лист вих. №1-5-9/1175-23 від 22.08.2023). До вказаного листа третьою особою було долучено відповідь на заяви та скарги ТОВ "Фіш-Торг", у якій третя особа виклала свою позицію не брати участь у цій справі, оскільки надання права користування водними об`єктами і землями водного фонду не відноситься до компетенції Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківської області, у зв`язку з чим надання пояснень по справі, на думку третьої особи, є недоцільним.

Враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представників позивачів, відповідача та третьої особи на стороні відповідача, за наявними у справі матеріалами, згідно зі ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника прокуратури, суд встановив наступне.

На території Чугуївського району Харківської області розташоване Старогниличанське водосховище. Згідно з водогосподарським паспортом, площа дзеркала при НПР вказаного водного об`єкта становить 95,2 га, об`єм повний при НПР - 2364,0 тис. м), призначення водосховища - зрошення, риборозведення.

Відповідно до режиму рибогосподарської експлуатації Старогниличанського водосховища, розробленого Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укрриброект", Товариству з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" (відповідач) надано в користування Старогниличанське водосховище (площа водного дзеркала 112 га), розташоване в с. Ртищевка Чугуївського району Харківської області (строк дії режиму з 14.07.2017 по 31.12.2027).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" () зареєстровано 31.05.2017, видами економічної діяльності вказаної юридичної особи є: 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) (основний); 55.30 надання місць кемпінгами та стоянками для житлових автофургонів та причепів; 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 93.19 інша діяльність у сфері спорту; 47.23 роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; 46.38 оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 10.20 перероблення та консервування риби, ракоподібних та молюсків; 03.12 прісноводне рибальство.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України (далі - ВК України), рибництвом є штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів.

Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Харківській області, ТОВ "Фіш-Торг", , є платником податків за основним місцем обліку - Головне управління ДПС у Харківській області, Чугуївська ДПІ (Чугуївський район, 2043). Податкова адреса підприємства: 63541 Харківська область, Чугуївський район, с. Стара Гнилиця, вул. Східна, буд. 44.

ТОВ "Фіш-Торг" був платником наступних податків, зборів, платежів:

- податку на прибуток приватних підприємств;

- плати за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів;

- ЄСВ;

- податку на доходи фізичних осіб;

- військового збору.

Протягом 2022-2023 років підприємством податкова звітність не надавалася та податки, збори, платежі не сплачувалися.

ТОВ "Фіш-Торг" не є платником плати за землю.

Інформація щодо укладених договорів оренди з ТОВ "Фіш-Торг" від Малинівської об`єднаної територіальної громади Чугуївського району не надходила.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, по ТОВ "Фіш-Торг" відсутнє право власності/користування на нерухоме майно. (лист Головного управління ДПС у Харківській області від 14.03.2023 №3669/5/20-40-04-13-07).

Згідно з інформацією управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області (Харківський рибоохоронний патруль) встановлено, що Режим рибогосподарської експлуатації Старогниличанського водосховища Чугуївського району Харківської області розроблено Державним підприємством "Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укрриброект" на замовлення ТОВ "Фіш-Торг" у 2017 році, який відповідно до вимог чинного законодавства погоджено Державним агентством рибного господарства України 14.07.2017 (термін дії Режиму становить 10 років з 14.07.2017 по 31.12.2027).

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно з постановою Кабінету міністрів України від 30.10.2013 № 801 "Про затвердження Порядку видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення та анулювання зазначеного дозволу", ТОВ "Фіш-Торг" має дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) у Старогниличанському водосховищі для здійснення промислового рибальства (№ 30 від 21.06.2018) та дозвіл на любительське і спортивне рибальство у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного лову (№ 31 від 21.06.2018) (лист управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області (Харківський рибоохоронний патруль) від 27.02.2023 № 1-3-9/261-23).

Відповідно до інформації ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області встановлено, що згідно запису в "Державному реєстрі потужностей операторів ринку Харківської області", ТОВ "Фіш-Торг" за адресою: 63541, Харківська область, Чугуївського району, с. Стара Гнилиця, вул. Східна, буд. 44, , має державну реєстрацію оператора ринку харчових продуктів "Особистий реєстраційний номер потужності" r-UA-20-26-438 від 23.10.2018, "Вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності" - інший вид діяльності: первинне виробництво.

Також встановлено, що протягом 2017-2023 років ТОВ "Фіш-Торг", для отримання дозвільних документів на транспортування, зберігання, реалізацію, живої риби та інших водних живих ресурсів до Чугуївського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області не звертались (лист ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 27.03.2023 № 20.1-057/2/2940-23).

Отже, з вищевикладеного вбачається, що відповідачем у водному об`єкті - Старогниличанському водосховищі (за межами населених пунктів на території Малинівської та Чкаловської селищних рад Чугуївського району Харківської області) здійснюється рибогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.

За приписами статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.03.2023 № 10-20-14-1049/0/19-23, за інформацією відділу № 8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ №8), зазначена у запиті земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та розташована за межами населених пунктів на території Малинівської селищної територіальної громади (с. Стара Гнилиця) та Чкаловської селищної територіальної громади (с. Ртищевка).

Інформація щодо розробки проекту землеустрою земельної ділянки, на якій розташоване "Старогниличанське водосховище, у Відділі № 8 не обліковується.

Крім того, згідно з Книгами реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013, інформація щодо запитуваної земельної ділянки не обліковується.

З листа Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області Державного агентства водних ресурсів України (далі - Офіс) від 02.03.2023 № 293/08-14 вбачається, що Старогниличанське водосховище розташоване на території Чкаловської та Малинівської громад (с. Ртищевка) в Чугуївському районі Харківської області.

Відповідно до наявної в Офісі копії водогосподарського паспорту, розробленого у 2001 році, призначенням Старогниличанського (Ртищевського) водосховища є зрошення, риборозведення. Площа водного дзеркала при НПР складає 95,2 га, повний об`єм при НПР - 2364,0 тис. куб.м, корисний об`єм 2200 тис. куб.м, мертвий об`єм 164 тис. куб.м.

Відповідно до водогосподарського паспорту, Строгниличанське (Ртищевське) водосховище використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних), а тому воно відноситься до водосховищ комплексного призначення.

За наявною в Офісі інформацією, ТОВ "Фіш-Торг" не має та не звертався за отриманням дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно з інформацією Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації від 17.03.2023 № 04.01-22/762 та доданих до неї листів Юридичного департаменту та Департаменту аграрного розвитку Харківської обласної військової адміністрації від 14.03.2023 № 04-50/165 та від 01.03.2023 № 08-30/04/435, розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації від 09.03.2017 № 88 земельна ділянка, яка розташована за межами населених пунктів на території Граківської та Старогнилицької сільських рад (нині Чкаловська та Малинівська селищні ради) Чугуївського району, орієнтовною площею 100,0000 га, включена до Переліку земельних ділянок водного фонду разом з водними об`єктами, право оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах у формі аукціону, та надано дозвіл виконавцю робіт із землеустрою на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду.

Також встановлено, що в силу приписів пункту 24 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, земельна ділянка, на якій розташоване Старогниличасньке водосховище, перейшла у комунальну власність.

В свою чергу, закон, яким було доповнено Земельний кодекс пунктом 24 Розділу Х "Перехідні положення", набрав чинності 27.05.2021.

До набрання чинності вищезгаданим Законом, землі водного фонду під Старогниличасньким водосховищем, знаходилися за межами населених пунктів, у зв`язку з чим селищні ради не мали повноважень щодо вжиття відповідних заходів.

Отже, на даний час за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності або оренди, у фактичному користуванні ТОВ "Фіш-Торг" перебуває водний об`єкт - Старогниличанське водосховище.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до п. 5 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку.

Згідно зі ст. 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт).

Також в ст. 1 Водного кодексу України міститься визначення понять:

- водойма - безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт;

- водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку;

- водосховище комплексного призначення - водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних).

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать, поверхневі води, у тому числі серед інших, штучні водойми (водосховища, ставки) (ст. 3 Водного кодексу України).

Згідно з Водогосподарським паспортом та в силу положень ст. 1 Водного кодексу України, Старогниличанське водосховище є поверхневим водним об`єктом, штучною водоймою та водосховищем комплексного призначення, експлуатується ізольовано.

Статтею 6 Водного кодексу України передбачено, що води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

У статті 1 Водного кодексу України визначено, що рибогосподарський водний об`єкт - це водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Як зазначено вище, згідно листа Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області Державного агентства водних ресурсів України (далі - Офіс) від 02.03.2023 № 293/08-14 встановлено, що ТОВ "Фіш-Торг" не має та не звертався за отриманням дозволу на спеціальне водокористування.

За розробленням Режиму роботи Старогниличанського водосховища до Офісу не зверталися. Згідно даних порталу електронних послуг Державного агентства водних ресурсів України, дозвіл на спец водокористування ТОВ "Фіш-Торг" відсутній.

Статтею 43 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі, зокрема, мають право використовувати водні об`єкти на умовах оренди.

Частинами 1-7, 12 ст. 51 Водного кодексу України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що використовуються для питних потреб, розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Орендарі водного об`єкта зобов`язані передбачити місця для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство тощо).

Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об`єктів визначаються у договорі оренди.

Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться (ст. 79 Земельного кодексу України).

Землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами належать до земель водного фонду (стаття 4 Водного кодексу України, частина 1 статті 58 Земельного кодексу України).

Одним із суб`єктів права власності на землю є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади (ст. 80 Земельного кодексу України).

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частини 1, 3 ст. 85 Водного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

За приписами ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що використання водного об`єкта із земельною ділянкою водного фонду під ним може здійснюватися фізичними та юридичними особами на правах власності або ж на умовах користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про аквакультуру", аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері аквакультури, зокрема, належить надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 вказаного Закону, рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України.

У статті 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" містяться такі визначення:

- водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини;

- рибальство - добування водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах; добування (вилов) - вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування; рибогосподарський водний об`єкт (його частина) - водний об`єкт (його частина), що використовується або може використовуватися для цілей рибного господарства;

- промислове рибальство (промисел) - вид спеціального використання водних біоресурсів | (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування суден флоту рибної промисловості та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України;

- рибогосподарська діяльність - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо;

- рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості;

- рибогосподарський водний об`єкт (його частина) - водний об`єкт (його частина), що використовується або може використовуватися для цілей рибного господарства.

Відповідно до ст. 25 цього Закону, використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання.

Стаття 27 зазначеного Закону встановлює, що спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає в себе, в тому числі і промислове рибальство.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що спеціальне використання водних біоресурсів може здійснюватися відповідно до одного з режимів, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", а саме Режиму промислу або Режиму рибогосподарської експлуатації.

Разом з тим, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону суб`єкти рибного господарства мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 36 наведеного Закону, юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону. Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого - значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта - це установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і з спортивного рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини) (ст. 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").

При цьому, Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта не надає ТОВ "Фіш-Торг" права користування водосховищем, як водним об`єктом.

Аналогічний висновок викладений у п. 5.15 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.09.2021 по справі №922/3092/20 за позовом Харківської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" про усунення перешкод у праві користування позивачем - Старогниличанським водосховищем щодо здійснення мисливського господарства, здійснення спортивної та любительської риболовлі, проведення полювання, шляхом зобов`язання ТОВ "Фіш-Торг" здійснити демонтаж огорожі та забороняючих знаків, встановлених вздовж берега Старогниличанського водосховища, та заборони чинити перешкоди у реалізації вказаних прав позивача іншим чином. В якому також встановлено, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи, які б надавали останньому право користування землями водного фонду та визначали правові підстави користування водним об`єктом.

Подібний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 806/449/15, від 16.05.2019 у справі № 806/3184/18, від 19.11.2019 у справі № 806/1350/15 та від 03.02.2021 у справі №806/1326/17.

Крім цього, Закон України "Про тваринний світ" у статті 3 визначає об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, серед яких є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про тваринний світ", за умови додержання вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів може здійснюватись такий вид використання об`єктів тваринного світу як рибальство.

За визначення ст. 25 Закон України "Про тваринний світ", рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство.

Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України (ст. 26 Закон України "Про тваринний світ").

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про тваринний світ", до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

З огляду на викладене, рибне господарство, яким займається відповідач, належить до спеціального використання об`єктів тваринного світу, оскільки промислове рибальство передбачає вилучення риби із природного середовища та є відмінним від любительського і спортивного рибальства.

Порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів (ВЖР) та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах регламентується Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах (далі - Інструкція), що затверджена Наказом Державного комітету рибного господарства України № 4 від 15.01.2008.

Як вказано в самій Інструкції, вона розроблена, в тому числі, відповідно до Закону України "Про тваринний світ". Пунктом 2.1 Інструкції передбачено перелік документів, які подає користувач до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рибного господарства України для здійснення штучного розведення, вирощування ВЖР та їх використання. Інструкція безпосередньо регламентує порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, а не порядок розпорядження водними об`єктами та земельними ділянками водного фонду оскільки такими нормативними актами є Земельний та Водний кодекси України.

Зазначена Інструкція є підзаконним нормативно-правовим актом, а відтак вона не може суперечити вимогам Закону України "Про тваринний світ" щодо отримання в користування рибогосподарських водних об`єктів при веденні рибного господарства. Закон не встановлює будь-яких винятків в цьому для спеціального товарного рибного господарства, а такими винятками є лише випадки безоплатного любительського і спортивного рибальства, до яких не належить промислове рибальство, яке, в тому числі, здійснюється в режимі спеціального товарного рибного господарства.

Крім того, ця Інструкція регламентує не тільки відтворення водних живих ресурсів, а і їх вилов, що підпадає під поняття "рибальство", яке не може здійснюватися без погодження власником земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт, згідно з ч. 5 ст. 59 Земельного кодексу України.

Статтею 23 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері рибного господарства, видає і такий документ дозвільного характеру як Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах).

Порядок видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення та анулювання зазначеного дозволу затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 801 від 30.10.2013, визначає процедуру видачі суб`єктам господарювання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання дозволу.

Згідно з п. 2 Порядку, дозвіл видається на кожний рибогосподарський водний об`єкт (його частину) Держрибагентством або його територіальним органом.

Дозвіл видається територіальним органом суб`єктові господарювання для здійснення промислового рибальства, вилову водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, а також визначення їх санітарно-епідеміологічного стану, меліоративного вилову водних біоресурсів з метою формування їх оптимального видового та вікового складу, вилову водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення Їх запасів та здійснення аквакультури, любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову.

Пунктом 3 Порядку передбачено перелік документів, які суб`єкт господарювання подає державному адміністраторові для одержання дозволу, серед яких документи що посвідчують право користування водними об`єктами чи земельними ділянками водного фонду відсутні.

Отже, для затвердження режиму чи отримання дозволу відповідні особи не надають жодних документів, які б свідчили про їхні права на водні об`єкти та земельні ділянки водного фонду, на яких знаходяться водні об`єкти, стосовно яких затверджується режим або видається дозвіл.

При затвердженні Режиму і видачі Дозволу відповідні органи не досліджують питання та не надають права користуватися водними об`єктами і землями водного фонду.

Тобто законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування.

Законом не передбачено можливості використання водних біоресурсів без отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частину), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів.

Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема, і під цими об`єктами).

Таким чином, Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта не є та не може бути правовстановлюючим документом, яким надається право користування водними об`єктами чи землями водного фонду, та не визначає правових підстав користування водним об`єктом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 806/449/15, від 16.05.2019 у справі №806/3184/18, від 19.11.2019 у справі № 806/1350/15.

Старогниличанське водосховище, у якому ТОВ "Фіш-Торг" здійснює штучне розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх вилов в режимі спеціального товарного рибного господарства, згідно з Водогосподарським паспортом, є водосховищем комплексного призначення та призначене для потреб зрошення та риборозведення, а отже, відповідно до ст. 51 Водного кодексу України, взагалі не може бути об`єктом оренди, оскільки у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища, крім водосховищ комплексного призначення.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об`єктами оренди водосховища комплексного призначення.

Таким чином, Режим рибогосподарської експлуатації Старогниличаснкього водосховища не дає підстави для використання відповідачем водного об`єкта - Старогниличаснкього водосховища.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 по справі № 923/213/18) зазначивши, що наявність Режиму рибогосподарської експлуатації не дає підстав для одноосібного використання водного об`єкта та земельної ділянки під ним.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Користування природними ресурсами у сфері господарювання унормовано Главою 15 (ст. 148-153) Господарського кодексу України. Зокрема, наведеними нормами передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси, в тому числі водні об`єкти, у порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За змістом положень ст. 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Об`єктами цивільних прав є речі, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно зі ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 395 ЦК України визначено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зважаючи, що правопорушення є таким, що триває у часі, власник майна може звернутися за захистом свого права протягом всього часу, поки воно триває.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, та визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма кореспондується з положеннями ст. 20 ГК України, в якій визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

З огляду на вищезазначені норми матеріального права, обрання способу захисту у кожному конкретному випадку та з огляду та особливості певних правовідносин є законним правом позивача або прокурора. Разом з тим, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже наведена норма права передбачає такий спосіб захисту як пред`явлення позову про звільнення самовільно зайнятого водного об`єкта разом із землею під ним.

Приписами ст. 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Зокрема, відповідно до п. б ч. 3 цієї норми передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1); власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, відповідно до положень норм ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями ст. 16, 386, 391 ЦК України, вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом звільнення водного об`єкта разом із зайнятими цим водосховищем земельними ділянками та його повернення у віддання законного власника є належним способом захисту інтересів держави.

Як зазначалось вище, одним із способів захисту прав на земельні ділянки, передбачених ч. 3 ст. 152 ЗК України та ч. 2 ст. 16 ЦК України, є серед іншого, відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Разом з цим, відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Окружною прокуратурою встановлено порушення прав власників земельної ділянки, на якій розташоване Старогниличанське водосховище, а саме порушення прав Малинівської та Чкаловської селищних рад Чугуївського району Харківської області, у зв`язку з чим подано відповідний позов до суду в інтересах держави, в особі вищевказаних селищних рад.

Поняття "інтереси держави" визначено Конституційним Судом України (рішення від 8 квітня 1999 року МоЗ-рп/99 у справі № 1-1/99), який зазначив, зокрема, про те, що:

- державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (абз. 2 п. 3 рішення);

- інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств (абз. 3 п. 4 рішення);

- із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (абз. 4 п. 4 рішення). Таким чином, Конституційний Суд України наголосив, що інтереси держави не обмежуються її матеріальними інтересами, а обумовлюються також загальнодержавними цілями і принципами.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 зазначив, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За Конституцією України (стаття 13) земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу, тому умови щодо їх використання є особливо суворими.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Водний кодекс України визначає, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

У преамбулі Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.

Користування водним об`єктом із зайнятою ним земельною ділянкою водного фонду всупереч встановленому законодавством порядку суперечить інтересам держави у сфері ефективного і раціонального використання природних ресурсів.

Український народ є визначеним Конституцією України суб`єктом права власності на землю, водні та інші природні ресурси в межах території України, рівним в своїх правах перед законом із іншими суб`єктами права власності.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст. 1, 3, 6-8, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності під час користування землями, водними та іншими природними ресурсами, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме всіх можливих законних способів та засобів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на дане майно.

Отже, правовідносини, пов`язані з користуванням природними ресурсами беззаперечно становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконне користування ними такому суспільному інтересу не відповідає.

З огляду на викладене, враховуючи, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення державної, а також суспільної потреби у відновленні законності та вирішення питання щодо повернення державі водного об`єкта та зайнятої земельної ділянки водного фонду, а відповідачем не доведено належними доказами правомірність використання спірного водного об`єкту, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність заявлених прокурором позовних вимог, у зв`язку з чим визнав за необхідне їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 205, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 638, 639, 640, 642, 692, 712 Цивільного ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" (вул. Східна, буд. 44, с. Стара Гнилиця, Чугуївський район, Харківська область, 63541; ) звільнити водний об`єкт - Старогниличанське водосховище, що розташовано на території Чугуївського району Харківської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш-Торг" (вул. Східна, буд. 44, с. Стара Гнилиця, Чугуївський район, Харківська область, 63541; ) на користь Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61001; ; розрахунковий рахунок: UA00007171, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800; призначення платежу: Повернення судового збору) - витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "07" вересня 2023 р.

Суддя Н.М. Кухар