ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2023 р. Справа №914/1231/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача) Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чигрина Миколи Максимовича б/н від 18.07.2023

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.07.2023 суддя: Сухович Ю.О. м. Львів

про відмову в прийнятті додаткового рішення

у справі № 914/1231/23

за позовом Громадської спілки Українська ліга авторських і суміжних прав, місто Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця Чигрина Миколи Максимовича, місто Дрогобич, Львівська область

про стягнення 25 557,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

04.07.2023 ФОП Чигрин М.М. звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою (б/н від 30.06.2023 (вх.№16410/23)) про прийняття додаткового рішення, за змістом якої просив вирішити питання про судові витрати відповідача пов`язані з наданням професійної правничої допомоги.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.07.2023 відмовлено в прийнятті додаткового рішення, з посиланням на ч. 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з врахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви про стягнення судових витрат, оскільки такі витрати покладаються на відповідача в цій справі, враховуючи прийняте судове рішення від 20.06.2023 у справі №914/1231/23 про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ФОП Чигирин М.М. (відповідач) подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ФОП Чигирина М.М. про стягнення з ГС Українська ліга авторських і суміжних прав судових витрат задовольнити та стягнути з ГС Українська ліга авторських і суміжних прав на користь ФОП Чигирина М.М. витрати на професійну правничу допомоги в розмірі 6 101,53 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за результатами розгляду заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд повинен був постановити додаткове рішення, в резолютивній частині якого вказати або про задоволення даної заяви про стягнення судових витрат, або про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат. Проте, суд першої інстанції, на думку скаржника, не мав правових підстав для прийняття саме ухвали про відмову у винесенні додаткового рішення.

Також, скаржник зазначив, що він не погоджується з ухваленим рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2023, і за наслідками апеляційного розгляду воно має бути скасовано, і заявлені судові витрати - відшкодовані відповідачу за рахунок позивача.

Позивач не скористався своїм правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Чигрина Миколи Максимовича б/н від 18.07.2023 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.07.2023 про відмову в прийнятті додаткового рішення у справі № 914/1231/23 та ухвалено здійснювати розгляд справи № 914/1231/23 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 19 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.

Також, ч. 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно з ч. 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Чигирин М.М. на користь ГС «Українська ліга авторських та суміжних прав» 25 557,00 грн. основного боргу та 2 684,00грн. судового збору.

04.07.2023 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява ФОП Чигрина М.М. (б/н від 30.06.2023 (вх.№16410/23)) про прийняття додаткового рішення.

Посилаючись на положення частини 2 статті 126, частину 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України відповідач просив вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн., які понесені ФОП Чигирин М.М., оскільки такі витрати не розподілені в рішенні Господарського суду Львівської області №914/1231/23 від 20.06.2023.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем подано відповідну заяву про в межах строку, обумовленого ч. 7 ст. ст. 116, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, оскільки рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2023 у справі №914/1231/23 позов задоволено повністю, а тому з огляду на приписи п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви відповідача про прийняття додаткового рішення про стягнення судових витрат, оскільки обумовлені ст. 244 Господарського процесуального кодексу України підстави для постановлення саме додаткового рішення - були відсутні, адже у рішенні вирішено питання як стосовно розподілу витрат щодо сплати судового збору, і віднесено відповідні витрати на сторону відповідача, а отже, заява відповідача задоволенню не підлягала з огляду на приписи п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за результатами розгляду заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд повинен був постановити додаткове рішення, в резолютивній частині якого вказати або про задоволення даної заяви про стягнення судових витрат, або про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України чітко визначено випадки, в яких ухвалюється саме додаткове рішення, а оскільки в контексті розглядуваної заяви відповідача підстави для ухвалення додаткового рішення (тобто такого, яке б додатково вирішувало саме невирішене питання за певними вимогами відповідача щодо судових витрат) - були відсутні, а тому суд першої інстанції обгрунтовано постановив саме ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення, постановлення якої, саме як виду судового процесуального рішення, чітко обумовлено в сукупності з приписами п.1 ч. 1, ч. 2 ст. 232, ч. 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник вказував, що він не погоджується з ухваленим рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2023, і за наслідками апеляційного розгляду воно має бути скасовано частково, і заявлені судові витрати - відшкодовані відповідачу за рахунок позивача. Проте, оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи, рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2023 у справі №914/1231/23 залишено без змін, а тому обумовлені процесуальним законом підстави для перерозподілу судових витрат - відсутні.

З огляду на викладене висновки місцевого господарського суду про відмову в прийнятті додаткового рішення відповідають встановленим обставинам по справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Ухвала Господарського суду Львівської області прийнята з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Чигрина Миколи Максимовича б/н від 03.07.2023 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чигрина Миколи Максимовича б/н від 18.07.2023 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.07.2023 про відмову в прийнятті додаткового рішення у справі № 914/1231/23 залишити без змін.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.