СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Харків Справа № 922/1518/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Мереф`янської міської ради (вх. №171Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 (рішення ухвалено суддею Аюповою Р.М. в приміщенні Господарського суду Харківської області 21.12.2022) у справі №922/1518/22

за позовом Aкціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7);

до Мереф`янської міської ради (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 213)

про стягнення коштів у розмірі 629156,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1518/22 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Мерефянської міської ради на користь Aкціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" 629156,54 грн збитків, понесених від перевезення пасажирів, що користуються пільгами з оплати проїзду в приміських поїздах, та судовий збір у розмірі 9437,35 грн.

Мереф`янська міська рада звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на користь відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 для розгляду справи сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О.; суддя Фоміна В.О.; суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2023 апеляційну скаргу Мереф`янської міської ради залишено без руху, встановлено Мереф`янській міській раді десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі (14156,02 грн.), витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1518/22.

У строк встановлений судом відповідачем усунуто недоліки, які стали підставо для залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 поновлено Мереф`янській міській раді строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1518/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мереф`янської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1518/22; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 28.03.2023; зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1518/22.

13.02.2023 від АТ "Українська залізниця" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №922/1518/22 до ухвалення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду постанови у справі №916/3938/21.

14.02.2023 від АТ "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

28.02.2023 від Мереф`янської міської ради надійшли додаткові пояснення у справі.

06.03.2023 від Мереф`янської міської ради надійшли пояснення на відзив на апеляційну скаргу по справі №922/1518/22.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зупинення провадження у справі №922/1518/22 до ухвалення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанови у справі №916/3938/21; зупинено провадження у справі №922/1518/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/3938/21; ухвалено сторонам невідкладно повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати перегляду в касаційному порядку справи №916/3938/21.

24.07.2023 від Мереф`янської міської ради надійшла заява про поновлення провадження у справі №922/1518/22, в якій повідомлялось, що 09.06.2023 Верховним Судом винесено постанову у справі №916/3938/21, якою касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" залишено без задоволення, а постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/3938/21 залишено без змін. До заяви про поновлення провадження у справі додано копію постанови Верховного Суду від 09.06.2023 у справі №916/3938/21.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О.; суддя Пуль О.А.; суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 поновлено провадження у справі №922/1518/22; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 05.09.2023 о 12:00 год.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» впродовж 2021 року надавала послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи рахунки на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів за відповідний період з січня по грудень 2021 року.

Позивач стверджує, що за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року надав послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян на суму 629156,54 грн.

Позивач листами від 14.12.2020 № ДН-2-09-15/854, від 05.02.2021 № ДН-2-09-15/99, від 28.04.2021 № ДН-2-09-15/459, від 14.06.2021 № ДН-2-09-15/649, від 05.08.2021 № ДН-2-09-15/76, від 07.09.2021 № ДН-2-07-15/887, від 12.10.2021 № ДН-2-07-15/1043, від 09.11.2021 № ДН-2-07-15/1080, від 22.12.2021 № ДН-2-07-15/1277 звертався до відповідача з проханням щодо підписання договорів на відшкодування збитків залізниці за пільгові перевезення пасажирів пільгової категорії приміським залізничним транспортом та відшкодування збитків від перевезень пільгового контингенту громадян в межах Мереф`янської об`єднаної територіальної громади Харківського району.

Наведені претензії були залишені відповідачем без задоволення. Водночас, листами №6910 від 17.12.2021, №5721 від 21.10.2021, №4777 від 02.09.2021, №3906 від 20.07.2021, №3162 від 14.06.2021, №1364 від 17.03.2021, №62 від 04.03.2021, №327 від 26.01.2021, №1164 від 05.03.2021 Мереф`янська міська рада повідомила, що Програмою соціального захисту населення Мереф`янської міської ради на 2020 2022 роки кошти на компенсацію за перевезення пасажирів пільгових категорій у приміському залізничному транспорті не передбачені; спрямувати кошти з місцевого бюджету на вищезазначену компенсацію Мереф`янська міська рада не має можливості; питання виділення коштів регіональній філії на компенсацію пільгових перевезень можливо буде враховано при формуванні міського бюджету на 2022 рік.

З огляду на те, що Мереф`янська міська рада не компенсувала позивачу витрати за пільгові перевезення пасажирів з січня 2021 по грудень 2021, Aкціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" звернулося до господарського суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що відповідач як орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобов`язаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу відшкодування витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 у розмірі 629156,54 грн.

Також, місцевий господарський суд дійшов висновку, що протягом 2021 року на звернення АТ Українська залізниця Мереф`янська міська рада була зобов`язана передбачити збільшення видатків для здійснення компенсаційних виплат позивачу шляхом внесення змін до місцевого бюджету та виділення додаткових компенсаційних виплат залізниці за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Судом при прийнятті оскаржуваного рішення також взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19, в якій зазначено, що залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від використання пільгових тарифів відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів. Відсутність договору не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, яке передбачене нормами чинного законодавства. Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом, а відсутність укладеного між позивачем та відповідачем у 2021 році договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету. При цьому, Законом України «Про залізничний транспорт» чітко визначено, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг, а відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі.

Відповідач зазначає про відсутність зобов`язань Мереф`янської міської ради перед позивачем щодо виплати відшкодування витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 у розмірі 629156,54 грн., оскільки бюджетом Мереф`янської міської ради територіальної громади на 2021 рік не передбачались видатки міського бюджету на компенсацію збитків від перевезення пасажирів пільгових категорій громадян у приміському залізничному транспорті та відповідне рішення не приймалось на виділення таких коштів; Мереф`янською міською радою не приймалось жодне рішення щодо введення відповідних пільг на безкоштовний проїзд окремих категорій громадян; між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини щодо компенсації збитків за пільгове перевезення громадян за 2021 рік. Крім того, на думку відповідача, судом безпідставно не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Предметом даного позову є відшкодування вартості послуг, наданих Aкціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" у приміському залізничному сполученні пільговим категоріям громадян Мереф`янської міської територіальної громади у розмірі 629156,54 грн у період з січня по грудень 2021 року.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків за пільгові перевезення громадян.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України, у тому числі: Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993 тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, зокрема, що пільги щодо оплати транспортних послуг та критерії їх надання визначаються виключно законами України; державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання (частина перша статті 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Отже, норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги. Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава взяла на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів, у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252, встановлено, що суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Згідно з абз. 3 ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт» управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях здійснюється централізовано і належить до виключної компетенції Акціонерного товариства Українська залізниця.

Так, АТ "Українська залізниця" є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", предметом діяльності якого є, зокрема надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів, зокрема небезпечних вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу визначені Законом України "Про залізничний транспорт".

Відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про залізничний транспорт").

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт" перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

АТ "Українська залізниця" є суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження підприємницької діяльності згідно із частиною другою статті 3 ГК України.

Таким чином, у АТ "Українська залізниця" виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у держави (її відповідного органу) як замовника послуг - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Втім, як вбачається з аналізу положень законодавства, рішення з питання щодо компенсаційних виплат залізничного транспорту за пільговий проїзд окремих категорій громадян може бути прийнятим (1) державою у межах реалізації державних програм соціального захисту та (2) органами місцевого самоврядування. Відповідно, визначення бюджету (державного або місцевого), за рахунок якого відбуватиметься компенсація вказаних витрат, залежить напряму від рівня державного органу, яким прийнято рішення щодо пільг та компенсацій.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів прийняття Мереф`янською міською радою відповідного рішення щодо введення відповідних пільг. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що бюджетом відповідача передбачені кошти на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян позивачу.

У питанні щодо визначення особи, зобов`язаної здійснити розрахунок у спірних правовідносинах слід враховувати положення господарського законодавства, зокрема, Закону України "Про залізничний транспорт", що також узгоджуються з приписами Бюджетного кодексу України.

Так, розділ IV Бюджетного кодексу України регулює міжбюджетні відносини, тобто, відносини між державою, Автономною Республікою Крим та територіальними громадами щодо забезпечення відповідних бюджетів фінансовими ресурсами, необхідними для виконання функцій, передбачених Конституцією України та законами України.

Метою регулювання міжбюджетних відносин є забезпечення відповідності повноважень на здійснення видатків, закріплених законодавчими актами за бюджетами, та фінансових ресурсів, які мають забезпечувати виконання цих повноважень (частина друга статті 81 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до статті 7 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідними джерелами доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Стаття 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

До 2017 року до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац 5 підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 БК України).

Одночасно за підпунктом "ґ" пункту 3 частини першої статті 91 БК України (у редакції до 2017 року) до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Тобто законодавець розмежовував компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян у межах реалізації державних програм соціального захисту від інших подібних видатків.

Також до 2017 року у Державному бюджеті України передбачались видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законодавством. Вказане було відображено у статті 102 БК України, за частиною першою якої видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (тобто, на державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Норми, викладені в абзаці 5 підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 БК України, як і статті 102 БК України, були виключені на підставі Закону України від 20.12.2016 №1789-VIII "Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України", який набрав чинності 01.01.2017.

Проте, це не означає автоматичного поширення випадків здійснення видатків за підпунктом "ґ" пункту 3 частини першої статті 91 БК України на видатки, які здійснювалися за вилученою нормою.

За підпунктом "є" пункту 9 частини першої статті 87 БК України в чинній редакції до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Наразі такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.

Положення частини шостої статті 92 Конституції України та статей 1, 17 - 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у сукупності свідчить про те, що обов`язок з відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів покладається на державу, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Що ж до підпункту "ґ" пункту 1 частини першої статті 91 БК України, за яким до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів (місцеві бюджети - бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування), належать компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, то зміни у його правозастосуванні з огляду на саме лише виключення статті 102 БК України відсутні.

Отже, з урахуванням змін до Бюджетного кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону України №1789-VIII від 20.12.2016, з 01.01.2017, включаючи спірний період з січня по грудень 2021 року, вимоги частини 6 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» підлягають прямому застосуванню та у взаємозв`язку із нормою підпункту «є» пункту 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків з Державного бюджету України, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, введення відповідних пільг щодо яких здійснювалось Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України, має здійснюватися за рахунок Державного бюджету відповідними головними розпорядниками бюджетних коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, за наслідком розгляду справи №916/3938/21 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.06.2023 сформувала висновок, що належним представником держави у питанні щодо відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів буде орган, визначений Законом про державний бюджет на поточний рік головним розпорядником бюджетних коштів у спірних відносинах. Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника бюджетних коштів, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Тож, пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади; саме держава як замовник послуг є боржником у цих правовідносинах.

Таким чином наведене свідчить, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів на орган місцевого самоврядування, як було прийнято місцевим господарським судом, є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

При цьому, здійснене у справі правозастосування у повній мірі узгоджується з наведеними вище висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №916/3938/21.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що Мереф`янська міська рада була зобов`язана на звернення АТ Українська залізниця передбачити збільшення видатків для здійснення компенсаційних виплат позивачу шляхом внесення змін до місцевого бюджету та виділення додаткових компенсаційних виплат залізниці за пільговий проїзд окремих категорій громадян, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами частини першої статті 7 Закону України «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

При цьому, органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету.

Згідно положень ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави для примусового стягнення з відповідача коштів відповідно до ст. 91 Бюджетного кодексу України без прийняття такого рішення органами місцевого самоврядування або поза межами передбачених таким рішенням видатків місцевого бюджету, а також без укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Мереф`янської міської ради, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Відповідно до пп. "б", "в" пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мереф`янської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1518/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Aкціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" в повному обсязі.

Стягнути з Aкціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ) на користь Мереф`янської міської ради (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 213, ) 14156,02 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.09.2023.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна