ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 вересня 2023 року Справа № 903/618/23

за позовом: Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель, Волинська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України м. Київ

до відповідачів: 1. Дубечненської сільської ради, с. Дубечне, Ковельський р-н., Волинська обл.

2. Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м. Миколаїв

про скасування рішень, державної реєстрації земельної ділянки та її повернення.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Дубечненської сільської ради Нечай Ю.М., ордер від 03.07.2023

у судовому засіданні взяв участь прокурор відділу прокуратури Волинської області: Костюк Н.В., посвідчення від 01.03.2023

встановив: 14.06.23023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської районної державної адміністрації до Дубечненської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про:

- визнання незаконним та скасування рішення Дубечненської сільської ради від 18.02.2022 №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності;

- визнання незаконним та скасування рішення Дубечненської сільської ради від 24.09.2021 №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 га в межах с. Кримне;

- усунення перешкод державі в особі Ковельської районної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель землі сільськогосподарського призначення в державному земельному кадастрі;

- зобов`язання Дубечненської сільської ради повернути Ковельській районній державній адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га.

Ухвалою суду від 15.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.07.2023 о 10 год. 30 хв. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати прокурору, позивачу, третій особі, докази чого подати суду; прокуратурі, позивачу - відповідь на відзиви не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзивів з доказами надіслання відповідачам; відповідачам - заперечення на відповідь прокуратури, позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокуратурі, позивачу, третій особі; третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачі не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали подати суду письмові пояснення по суті пред`явленого позову, документи в їх обґрунтування, докази їх надіслання іншим учасникам по справі.

Ухвалою суду від 15.06.2023 заяву Волинської обласної прокуратури від 14.06.2023 про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га.; заборонено вчиняти Дубечненській сільській раді будь які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га., в тому числі відчуження, здачі в оренду (суборенду), вчиняти будь які інші договори, вживати заходи до рекультивації земельної ділянки, підписувати акти та будь які інші документи.

Відповідачі, третя особа ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримали 19.06.2023 (том 2, а.с. 234).

Строк для подання відзиву та пояснень третій особі по 04.07.2023.

21.06.2023 на адресу суду надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області (том 2, а.с. 1-34), згідно якого у позові просить відмовити. Зазначає, що на момент подання даної позовної заяви повноваження щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок в управління відсутні. У разі задоволення позовних вимог виконання рішення суду саме управлінням буде неможливим. Управління є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки таким відповідачем має бути особа в інтересах та за зверненням якої здійcнена реєстраційна дія.

Прокуратура відзив відповідача отримала 21.06.2023.

Строк для подання відповіді на відзив по 23.06.2023.

26.06.2023 на адресу суду надійшла відповідь прокуратури на відзив відповідача (надіслана засобом поштового зв`язку 23.06.2023, том 3, а.с. 35-48). Зазначає, що позов не містить вимоги про зобов`язання саме ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області здійснити скасування державної реєстрації земельної ділянки.

ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області відповідь прокуратури отримала 08.07.2023 (том 3, а.с. 156).

Строк для подання заперечень по 11.07.2023.

04.07.2023 на адресу суду надійшов відзив Дубечненської сільської ради (надісланий поштовим зв`язком 03.07.2023, том 3, а.с. 49-67), згідно якого у позові просить відмовити. Зазначає, що рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 №13/2 землі лісового фонду не передавалися державним лісгоспам, а лише було надано дозвіл на розроблення проектів відведення. Землі лісового фонду, які перебували в користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, в постійне користування державним лісгоспам не передавались, а передавались під охорону і захист, тому були включені в матеріали землевпорядкування, в якому плануються об`єми лісовідновлення, лісорозведення та проектуються лісогосподарські заходи. Земельно-технічна експертиза для визначення відсотку накладення земельної ділянки на землі лісового фонду відсутня.

Прокуратура відзив отримала 04.07.2023 (том 3, а.с. 157).

Строк для подання відповіді на відзив по 07.07.2023.

10.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь прокуратури на відзив Дубечненської сільської ради (надіслана засобом поштового зв`язку 06.07.2023, том 3, а.с. 68-119). Зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у справах №372/1688/17, №361/6826/16, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО Укрдержліспроект, як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними доказами. Визначення площі накладення земель лісогосподарського призначення на спірну земельну ділянку немає необхідності, оскільки вона зареєстрована лише у Державному земельному кадастрі, а спосіб захисту передбачає лише скасування цієї реєстрації та рішень органу місцевого самоврядування. Забезпечення контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів відповідно до ЛК України можливе лише на підставі матеріалів лісовпорядкування. Рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 вирішило питання передачі у користування лісів державної форми власності, які не можливо відокремити від земельних ділянок лісогосподарського призначення.

13.07.2023 на адресу суду надійшли пояснення ДСГП Ліси України (том 3, а.с. 120-155), згідно яких позовні вимоги підтримує. Просить поновити строк для подання пояснень та долучити їх до матеріалів справи.

Дубечненська сільська рада у клопотанні від 19.07.2023 розгляд справи просить відкласти у зв`язку зі зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Враховуючи розумні строки розгляду справи, перебування справи на стадії підготовчого провадження, метою якого є збирання доказів, пропуск відповідачем строку для подання заперечень на відповідь на відзив, суд протокольною ухвалою від 19.07.2023 у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти росії" від 05.02.2004).

Суд протокольною ухвалою від 19.07.2023 на підставі ст. 119 ГПК України, з метою повного та всебічного розгляду справи поновив строк для третьої особи для подання пояснень та долучив їх до матеріалів справи, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 09.08.2023 о 10 год. 00 хв.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Кравчук А.М. з 08.08.2023 по 11.08.2023 у відпустці, на офіційному веб-сайті Господарського суду Волинської області опубліковано оголошення від 08.08.2023 про неможливість проведення судового засідання у справі, призначеного на 09.08.2023 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 15.08.2023 повідомлено учасників справи про призначення розгляду справи по суті на 06.09.2023 о 14 год. 00 хв.

ДСГП «Ліси України» у клопотанні від 06.09.2023 розгляд справи просить проводити без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги підтримує.

01.09.2023 на адресу суду надійшло клопотання Дубечненської сільської ради про проведення судової комплексної земельно-технічної експертизи, оскільки для перевірки належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду необхідні спеціальні знання, клопотання повернення до підготовчого провадження, оскільки 19.07.2023 представником сільської ради було подане клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю обов`язкової участі у кримінальному провадженні, однак судом підготовче провадження було закрите, що позбавило його можливості надати докази на спростування доводів, викладених у позовній заяві та подати інші клопотання, зокрема про призначення судової експертизи.

Волинська обласна прокуратура у запереченнях від 06.09.2023 у задоволенні клопотань сільської ради просить відмовити. Зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів, необхідних для встановлення фактичних обставин справи. Немає необхідності визначення площі накладення земель лісогосподарського призначення на спірну земельну ділянку, оскільки вона зареєстрована лише у Державному земельному кадастрі, а спосіб захисту передбачає лише скасування цієї реєстрації та рішень органу місцевого самоврядування.

В постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.12.2022 по справі № 910/7103/21 зазначено, що відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Разом з тим статтею 207 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судом встановлено, що 19.07.2023 на адресу суду надійшло клопотання Дубечненської сільської ради про відкладення судового засідання у зв`язку з участю уповноваженого представника у судовому засіданні Луцького міськрайонного суду у кримінальному провадженні, що призначена на 19.07.2023 о 09 год. 30 хв., де його участь є обов`язкова.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Участь представника відповідача у підготовчому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалами суду в межах даної справи.

ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідач мав можливість видати довіреність іншому представнику.

Отже за змістовним аналізом норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що підставою для відкладення розгляду справи в межах підготовчого провадження є наявність для цього обґрунтованих причин.

Відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема статтями 7, 13, визначено, що кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, розумні строки розгляду справи, перебування справи на стадії підготовчого провадження, метою якого є збирання доказів, пропуск відповідачем строку для подання заперечень на відповідь на відзив, суд протокольною ухвалою від 19.07.2023 у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив.

Згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Твердження відповідача, що закриваючи підготовче провадження суд позбавив його права на подання доказів в спростування позовної заяви та клопотання про призначення експертизи, не приймається судом, оскільки Дубечненська сільська рада скористалася своїм правом, передбаченим положеннями ГПК України, щодо подання заяви по суті спору, зокрема відзиву, який на адресу суду надійшов 04.07.2023. Будь яких повідомлень про не можливість подання відповідного доказу, якого саме доказу, причини не подання від сільської ради не надходили.

Не можливість подання у встановлений судом строк заперечень на відповідь на відзив, продовження чи поновлення строку для їх подання, клопотання про призначення судової експертизи разом з відзивом, відповідачем також не обґрунтована.

Враховуючи вищевикладене, відсутність вагомих підстав для повернення до підготовчого провадження, мету підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими.

Відповідач не обґрунтував які саме докази у справі є взаємно суперечливими і не довів суду наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних.

Згідно зі ст. 86 ГПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності та взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Враховуючи предмет та підстави позову, обставини справи, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування та вирішення спору по суті у даній справі відсутня дійсна потреба у проведенні судової земельно-технічної експертизи, оскільки наявні у справі докази, зокрема, матеріали Поземельних книг, картографічні матеріали, відомості з Публічної кадастрової карти України, тощо містять достатні дані про місцезнаходження, кількісну і якісну характеристику спірної земельної ділянки, відтак відсутня необхідність у спеціальних знаннях для встановлення необхідних обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, у зв`язку з чим клопотання не підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У судовому засіданні учасники справи дали пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Дубечненської сільської ради від 30.09.2020 № 62/33 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель» вирішено розробити технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель в урочищі «Багна» (біля бази відпочинку ПрАТ «ІСКРА») в межах села Кримне Старовижівського району Волинської області орієнтовною площею 4,5 га з метою встановлення кількісних та якісних характеристик земель, формування земельних ділянок, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій (том 1, а.с. 30).

Рішенням Дубечненської сільської ради від 18.02.2022 № 15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності площею 3,4090 га в межах с. Кримне, урочище «Багна» Дубечненської територіальної громади Ковельського району (том 1, а.с. 31).

Дубечненською сільською радою 16.10.2020 прийнято рішення № 63/3 «Про надання дозволу на розроблення робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земель» вирішено розробити робочий проект землеустрою щодо рекультивації земель комунальної власності в урочищі «Багна» (біля бази відпочинку ПрАТ «ІСКРА») в межах села Кримне Старовижівського району Волинської області орієнтовною площею 4,5 гектари (том 1, а.с. 33).

Робочий проект землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,4090 га в межах с. Кримне Дубечненської сільської ради Старовижівського району затверджено рішенням цієї сільської ради від 24.09.2021 № 11/8 (том 1, а.с. 32).

З листа Дубечненської сільської ради від 18.11.2022 № 660/02.04/2-22 земельна ділянка, яка інвентаризується, знаходиться в межах населеного пункту відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж с. Кримне, Кримненської сільської ради Старовижівського району Волинської області (том 1, а.с.23-24).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 31.10.2022 № 10-3-0.31-2955/2-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18.12.2021 за цільовим призначенням 01.17 земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності в межах с. Кримне Дубечненської територіальної громади Ковельського району. Підставою для розроблення документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки слугувало рішення Дубечненської сільської ради від 30.09.2020 № 62/33 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель» (том 1, а.с. 34-53, 83).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.04.2023 № 329184883 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 у вказаному реєстрі не зареєстрована (том 1, а.с.84).

Згідно Плану лісонасаджень Любохинівського лісництва Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 частково належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого проект схвалено. ДП «Старовижівське ЛГ» земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані згідно рішення від 18.08.2000 № 13/2, розпорядження від 05.09.2000 № 100-р Волинської обласної ради (том 2, а.с. 108-109, 124-125).

Згідно листа ДП «Ковельське лісове господарство» від 15.09.2022 №02-17/659-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 частково накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (на даний час - ДП «Ліси України») (квартал 28 виділ 38) Любохинівського лісництва (том 2, а.с. 110-111).

Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», укладеного у 2013 році, у квартал 28 виділ 38 Любохинівського лісництва належить до рекреаційно - оздоровчих лісів, поза межами земельних зон, а саме: на частині вказаної ділянки розташовано болото низинне з осоковою рослинністю. Рекреаційна характеристика вказаної ділянки - відкриті простори з поодинокими деревами. Зазначене підтверджується також актом обстеження насаджень від 27.10.2022, що долучений до листа ДП «Ковельське лісове господарство» від 28.10.2022 № 02717/769-22 (том 1, а.с. 85-250, том 2, а.с. 107).

Інформація про часткове накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 13.03.2023 № 196 (том 2, а.с. 163).

Згідно листа ДП «Ковельське лісове господарство» від 28.10.2022 № 02-17/769-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 також частково охоплювалась матеріалами лісовпорядкування 2004 року (том 2, а.с. 120-121).

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Водночас, у ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 18.11.2022 №24078/0/2-22 вбачається, що Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не приймав (том 2, а.с. 167-172).

Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України та є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Станом на час прийняття рішень Дубечненської сільської ради від 18.02.2022 №15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності» та від 24.09.2021 № 11/8 «Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,4090 га в межах с. Кримне» у відповідності до вимог ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України питання щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та розпорядження такими ділянками належали до компетенції Ковельської районної державної адміністрації, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту.

Згідно листа Ковельської районної державної адміністрації від 20.03.2023 упродовж 2021-2022 років розпоряджень щодо вилучення спірної земельної ділянки із користування ДП «Старовижівське лісове господарство», зміни її цільового призначення адміністрацією не приймалось (том 2, а.с. 182-183).

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Дубечненській сільській раді.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; ц) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, оспорювані рішення Дубечненської сільської ради прийняті в порушення вимог ст, ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84,122, 14І, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 31,33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

В порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Дубечненською сільською радою здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7, судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Таким чином, рішення Дубечненської сільської ради від 18.02.2022 № 15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності», від 24.09.2021 № 11/8 «Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 га в межах с. Кримне», якими частково земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та щодо якої прийнято рішення про її рекультивацію, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про землеустрій»).

Вимоги щодо проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель визначає Порядок проведення інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 476.

Згідно з п. 2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Інвентаризація земель, державна інвентаризація земель та земельних ділянок проводиться з урахуванням принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 7 Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок є: матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній (цифровій) формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; електронних документів, що містять відомості про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, в тому , числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 17 жовтня 2003 р., ратифікованої Законом України від 15 червня 2004 р. № 1776-ІV, крім проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копії документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; наказ Держгеокадастру або територіального органу Держгеокадастру (у разі проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок); графічні матеріали відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, на яких зазначено місце проведення робіт з державної інвентаризації земель, орієнтовну площу та кадастровий номер суміжної земельної ділянки (у разі проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок). Під час проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок можуть використовуватися матеріали дистанційного зондування землі, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно- заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Згідно з п. 26 Порядку за результатами проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок виконавцями розробляється технічна документація відповідно до статті 57 Закону України «Про землеустрій».

Технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України. Відомості, отримані за результатами інвентаризації земель, вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (п.п. 26, 29 Порядку).

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відділом №1 Управління у Вознесенському районному ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області 18.12.2021 зареєстровано спірну земельну ділянку.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За змістом ч.1 ст.24 Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Під час інвентаризації неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення, при тому, що вказана земельна ділянка частково належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки охоплена матеріалами лісовпорядкування.

За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми, що надасть право Дубечненській сільській раді у будь який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; а також якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Положення аналогічного змісту закріплені також у ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, згідно з якими державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

При зверненні до суду з даним позовом прокурором обрано такий спосіб захисту, який може відновити інтереси держави та попередити загрозу порушення права на землі державної власності, а саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 заявлені обґрунтовано та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Оскільки всі пред`явлені прокурором вимоги є взаємопов`язаними, спрямованими на оспорення права на земельну ділянку в її набувача, відтак підлягає до задоволення вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341, площею 3,4090 га з цільовим призначенням - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель - землі сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію речових прав на зазначену земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою № 329184883 від 14.04.2023

Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право на звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, встановлено нормами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предмет негаторного позову становить вимога власника майна до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

Щодо частини спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341, площею 3,4090 га Дубечненською сільською радою прийнято рішення від 18.02.2022 № 15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності», що слугує підставою для реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прийнявши вищезазначене рішення та рішення цієї ради від 24.09.2021 № 11/8 «Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 га в межах с. Кримне», Дубечненська сільська рада фактично розпорядилася частиною земельної ділянки, що належить державі, оскільки вчинила дії, спрямовані на вибуття земель державної власності у комунальну, а також порушення лісової екосистеми внаслідок проведення заходів із рекультивації.

У зв`язку із прийняттям рішення від 18.02.2022 № 15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності», внесенням відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру частина спірної земельної ділянки може використовувались як земля сільськогосподарського призначення та бути переданою фізичним чи юридичним особам у власність та користування, проте в силу наведених вище вимог законодавства вона не може перебувати у приватній чи комунальній власності, оскільки частина її перебуває в користуванні державного підприємства.

З огляду на викладене порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом зобов`язання Дубечненської сільської ради повернути спірну земельну ділянку до державної власності, після чого останньою буде вжито заходів до скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Вказана вимога є похідною від вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки.

У п. 124 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц зазначено, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11,2018 № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, пункт 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду №912/2385/18 від 26.05.2020).

Повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Волинської обласної прокуратури від 13.03.2023 29.03.2023 (том 2, а.с. 179-181, 184-185), Ковельської районної державної адміністрації від 20.03.2023, 11.04.2023 (том 2, а.с. 182-183 186).

Звернення прокурора до суду спрямоване на забезпечення дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні питання щодо розпорядження землями лісового призначення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів, то витрати по сплаті судового збору в сумі 12 078 грн. 00 коп. (1 342 грн. 00 коп. судовий збір, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, 10 736 грн. 00 коп. за подання позову) відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на них.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Дубечненської сільської ради від 18.02.2022 №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності».

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Дубечненської сільської ради від 24.09.2021 №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 га в межах с. Кримне.

4. Усунути перешкоди державі в особі Ковельської районної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель землі сільськогосподарського призначення в державному земельному кадастрі;

5. Зобов`язати Дубечненську сільську раду (вул. Незалежності, 20, с. Дубечне, Ковельський р-н., Волинська обл., ) повернути Ковельській районній державній адміністрації (вул. Незалежності, 73, м. Ковель, Волинська обл., ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 га.

6. Стягнути з Дубечненської сільської ради (вул. Незалежності, 20, с. Дубечне, Ковельський р-н., Волинська обл., ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, )

- 9 394 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

7. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, )

- 2 684 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 12.09.2023.

Суддя А. М. Кравчук