ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 906/451/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/451/23 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи"

про стягнення 63 344,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/451/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" про стягнення 63 344,00 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 62 439,89 грн інфляційних, 886,03 грн 3% річних, 2684 грн судового збору.

В задоволенні позову в частині стягнення 18,08 грн 3% річних - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 62 439,89 грн інфляційних, 886,03 грн 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким застосувати положення ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій до 10 %, а в іншій частині позову - відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі №906/451/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/451/23. Встановлено позивачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також беручи до уваги категорію та складність справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, які вказують на незначну складність даної справи, колегія суддів вирішує розглядати справу №906/451/23 за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

08 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких останній не погоджується з доводами викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій. Також заперечує щодо стягнення з ТОВ "НВК "Українські авіаційні системи" витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, з огляду на що просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у даній справі.

Позивач в додаткових поясненнях на заперечення на відзив на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника необґрунтованими та безпідставними, а тому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 січня 2017 року між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (сторона-1/позивач) та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (сторона-2/відповідач) укладено договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги (далі - договір, а.с.18-19), згідно п.1.1 якого сторона-1 надає стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.2.1. договору поворотна фінансова допомога може надаватися у повному обсязі та-або частинами за вибором сторони-1 в національній валюті України в межах суми 230000,00 грн.

Відповідно до п.3.1. договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 31.12.2019.

На виконання умов договору №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2017 позивач перерахував відповідачу кошти в загальному розмірі 230 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №386 від 20.01.2017 та №553 від 20.01.2017 (а.с. 20-21).

Однак, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань кошти повернув частково на суму 10 000,00 грн, що підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по рахунку ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (а.с.22).

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення коштів у грудні 2022 року ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" 220 000,00 грн фінансової допомоги, яка була надана відповідно до умов договору №1 від 03.01.2017.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі №906/1166/22 за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (а.с.30-32).

28.12.2022 ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" сплачено суму боргу у розмірі 220 000,00 грн згідно платіжного доручення №62 від 28.12.2022, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.01.2023 закрито провадження у справі №906/1166/22 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмета спору (а.с.34-36).

Враховуючи викладене та зважаючи на наявність прострочення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" грошового зобов`язання, ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" нарахованих на підставі ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 904,11 грн за період з 09.11.2022 по 28.12.2022 та інфляційних втрат в розмірі 62 439,89 грн за період прострочення з листопада 2021 по грудень 2022.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як встановлено судами обох інстанцій, правовідносини сторін у справі, яка розглядається, виникли з договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 03.01.2019.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору №1 від 01.03.2019 сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 31.12.2019. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач поворотну фінансову допомогу повернув з порушенням строків, а саме: 27.12.2022.

Оскільки, як з`ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що до стягнення з відповідача підлягає 886,03 грн відсотків річних за період з 09.11.2021 по 27.11.2022 та 62439,89 грн інфляційних нарахувань за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року. При цьому, у стягненні 18,08 грн 3% річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.

Щодо доводів скаржника про необхідність зменшення розміру 3% річних та інфляційних нарахувань, несправедливість і недобросовісність заявлених до стягнення нарахувань, відсутність збитків у позивача, погашення заборгованості у повному розмірі, то колегія суддів зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №910/17556/21, визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

З приводу можливості зменшення інфляційних нарахувань суд зауважує, що такі нарахування в силу свого компенсаційного характеру спрямовані на відшкодування втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, які лежать в неконтрольованій сторонами площині. Їхній розмір залежить від встановленого у передбаченому законодавством порядку індексу інфляції, а не погоджується сторонами в договірному порядку, з чого оцінка такого розміру не може здійснюватися з точки зору принципів розумності, справедливості та пропорційності. Одночасно можливість зменшення відповідних нарахувань судом чинним законодавством не передбачена.

Щодо зменшення розміру 3% річних, то колегія суддів зазначає, що у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме: встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96% та їх явну невідповідність принципу справедливості, тоді як у даній справі позивачем розраховані відсотки річних в розмірі, встановленому законом - ст.625 ЦК України, тобто 3%, що, у свою чергу, не порушує принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру 3% річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення процентів річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), а наведені відповідачем підстави для зменшення штрафних санкцій не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.

При цьому, колегією суддів береться до уваги те, що відповідачем допущено тривале прострочення виконання зобов`язання (з 01.01.2020 до 28.12.2022), у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобов`язання; відповідач жодними доказами не підтверджує свій матеріальний, фінансовий стан, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженими до стягнення санкціями.

Що стосується долучених відповідачем до матеріалів справи копії Державного контракту на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення від 07.12.2022 №403/1/22369 та копії листа Міністерства оборони України від 15.06.2023 вих. №766/2133, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).

Згідно вимог ГПК Украни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовий розгляд справи базується на принципах рівності та змагальності.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Системний аналіз статей 80, 178, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до заперечення на відзив на апеляційну скаргу) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування.

Колегія суддів звертає увагу, що підставами для прийняття додаткових доказів можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

Приймаючи від сторони у справі нові докази у справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання принципу рівності та змагальності сторін повинен надати оцінку поясненням та доводам іншої сторони у справі щодо нових доказів.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

З матеріалів господарської справи вбачається, що відповідач до суду першої інстанції копії Державного контракту на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення від 07.12.2022 №403/1/22369 та копії листа Міністерства оборони України від 15.06.2023 вих. №766/2133 не надавав.

Разом з тим, відповідач надаючи вказані докази, враховуючи, що останні подані лише в суді апеляційної інстанції, тобто є новими доказами, не подав клопотання про прийняття вказаних доказів, як і не обгрунтував неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак вказані докази не можуть бути прийняті та оцінені судом апеляційної інстанції в силу ст. 269 ГПК України, оскільки їх прийняття буде порушенням принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом.

Колегія суддів зазначає, що прийняття відповідних документів матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Також не беруться до уваги заперечення скаржника щодо стягнення з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн в якості "гонорару успіху", оскільки предметом апеляційного розгляду є рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/451/23, тоді як питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вирішувалось судом першої інстанції в судовому засідання 20 червня 2023 року, за результатами чого було винесено додаткове рішення. При цьому, відповідачем додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у справі №906/451/23 не оскаржувалось. Не зазначено заперечень щодо стягнення таких витрат, зокрема, "гонорару успіху", і в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.06.2023. Разом з тим, такі заперечення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн викладені скаржником лише в запереченнях на відзив на апеляційну скаргу від 08.08.2023.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

При цьому, питання про стягнення з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" судових витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції буде вирішене після звернення ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" з відповідною заявою до суду апеляційної інстанції з наданням доказів понесених останнім витрат на правничу допомогу та доказів направлення вказаної заяви відповідачу.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/451/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.