ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2023 р. Справа№ 910/20146/20 (910/9531/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Приватного підприємства "Агрошанс-2014" в особі ліквідатора Бова Д.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Олійно-жирова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023

у справі № 910/20146/20 (910/9531/22)

за позовом Адвокатського об`єднання "Лоялті"

до 1) Приватного підприємства "Агрошанс-2014";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Підволочиськ Зерно"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 -Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олійно-жирова компанія"

про визнання недійсним договору поруки.

в межах справи №910/20146/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Олійно-жирова компанія"

до Приватного підприємства "Агрошанс-2014"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 04.09.2023

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/20146/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватного підприємства "Агрошанс-2014".

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Адвокатського об`єднання "Лоялті" до 1) Приватного підприємства "Агрошанс-2014"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Підволочиськ Зерно" про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 позов задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладання договір поруки від 21.01.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Підволочиськ Зерно" та Приватним підприємством «Агрошанс-2014».

Ключовим мотивом рішення є:

- укладення спірного договору поруки від 21.01.2019 спрямовано на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань ПП «Агрошанс-2014» усупереч власним фінансовим інтересам, відтак такий правочин є фраудаторним правочином.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ПП "Агрошанс-2014" в особі ліквідатора Бова Д.В. та ТОВ «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ключовим аргументом скарг є:

- оскаржуваний договір укладено з дотриманням принципу добросовісності, а сам правочин мав економічну обґрунтованість.

Від позивача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких АО "Лоялті" вказувало на те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що оспорюваний правочин є фраудаторним, а отже, позов підлягав задоволенню.

Згідно з витягом з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 910/20146/20 (910/9531/22) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №№ 910/20146/20 (910/9531/22). Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 30.05.2023 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №№ 910/20146/20 (910/9531/22).

Розпорядженням керівника апарату від 26.06.2023 у зв`язку перебуванням судді Грека Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/20146/20 (910/9531/22) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Остапенко О.М. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного підприємства "Агрошанс-2014" в особі ліквідатора Бова Д.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі № 910/20146/20 (910/9531/22), розгляд справи призначено на 08.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 розгляд справи №910/20146/20 (910/9531/22) відкладено на 04.09.2023. Визнано явку всіх учасників апеляційного провадження обов`язковою.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 між ПП «Агрошанс-2014» (Позичальник/Боржник) та ТОВ «Підволочиськ Зерно» (Позикодавець) укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Підволочиськ Зерно» передає ПП «Агрошанс- 2014» в користування безвідсоткову поворотну фінансову допомогу на суму, що не повинна перевищувати 20 000 000,00 грн., а ПП «Агрошанс-2014» зобов`язується повернути її в повному обсязі в строк не пізніше 31.12.2018 року.

ТОВ «Підволочиськ Зерно» на виконання своїх обов`язків перерахувало на рахунок ПП «Агрошанс-2014» кошти у розмірі 12 420 318,00 грн.

У подальшому, на виконання своїх обов`язків з повернення фінансової допомоги, ПП Агрошанс-2014» повернуло ТОВ «Підволочиськ Зерно» 5 139 787,03 грн., тобто залишок не повернутих грошових коштів становив 7 280 530,97 грн.

Надалі, між ТОВ «Підволочиськ Зерно», ПП «Агрошанс-2014» та ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» укладено угоду про переведення боргу №27/12/18-3 від 27.12.2018 року, згідно умов якої ПП «Агрошанс-2014» винен ТОВ «Підволочиськ Зерно» борг у сумі 55 550 530,97 грн. згідно договору безвідсоткової поворотної допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф від 18.04.2017 та договору № 03/04-17-01 від 03.04.2017 про відступлення права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги № ПЗ-14/12/16-ф від 14.12.2016.

Таким чином, борг ПП «Агрошанс-2014» в тому числі, за договором № ПЗ-18/04/17-ф від 18.04.2017 у розмірі 7 280 530,97 грн. переведено на ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа».

12.09.2019 ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» на виконання договору переведення боргу було сплачено 10 000,00 грн., у зв`язку із чим заборгованість за договором № ПЗ-18/04/17- ф від 18.04.2017 склала 7 270 530,97 грн.

Разом із цим, 21.01.2019 між ТОВ «Підволочиськ Зерно» та ПП «Агрошанс-2014» укладено договір поруки, за умовами п. 1.1. якого «Агрошанс-2014» (Поручитель) поручається перед ТОВ «Підволочиськ зерно» (Кредитор) за повне виконання зобов`язань ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф від 18.04.2017 року та за договором № 03/04-17-01 від 03.04.2017 року про відступлення права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги № ПЗ-14/12/15-ф від 14.12.2016 року, які полягають у сплаті ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» заборгованості перед ТОВ «Підволочиськ зерно» у загальному розмірі 55 550 530 грн. 97 коп.

Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржника в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи виконання основного зобов`язання, сплату штрафних санкцій, пені, що виникатимуть з Основних договорів.

Згідно з п. 1.4 договору поруки, сторони підтверджують, що згідно додаткової угоди № 21/01/19-3 від 21.01.2019 року до основних договорів ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу за основними договорами не пізніше 31.12.2019 року.

Пунктом 2.2. договору поруки визначено, що Поручитель зобов`язаний самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед Кредитором протягом 3 (трьох) календарних днів шляхом перерахування відповідної суми на відповідний банківський рахунок Кредитора.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки, порука за цим договором діє до 31.12.2023 року (строк поруки) або повного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами.

20.05.2020 між ТОВ «Підволочиськ Зерно» та ТОВ «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» укладено договір про відступлення права вимоги № 20/05-20, згідно якого первісний кредитор ТОВ «Підволочиськ Зерно» відступає, а новий кредитор ТОВ «Торговий дім «Олійно- жирова компанія» набуває права вимоги, належні Первісному кредитору відповідно до (І) Договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-ф від 18.04.2017 року та (II) Договору № 03/04-17-01 від 03.04.2017 року про відступлення права вимоги за договором фінансової допомоги № ПЗ-14/12/16-ф від 14.12.2016 року (п. 1.1. Договору відступлення права вимоги).

Пунктом 1.3. Договору відступлення права вимоги визначено, що до Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи, але не обмежуючись, право на стягнення неустойки за порушення Основних договорів Боржником та право вимагати від третіх осіб виконання зобов`язань за Основними договорами, забезпеченими неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Додатковою угодою № 1 до договору відступлення права вимоги № 20/05-20 передбачено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредитору відповідно до договору поруки від 21.01.2019 року.

У подальшому, враховуючи те, що ТОВ «Об`єднана торговельна мережа» не було виконано зобов`язання перед ТОВ «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» з погашення заборгованості у розмірі 7 270 530,97 грн., яка виникла на підставі договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф від 18.04.2020 року та угоди про переведення боргу № 27/12/18-3 від 27.12.2018 року, ТОВ «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі банкрутство ПП «Агрошанс-2014».

Дані обставини встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 про відкриття провадження у справі № 910/20146/20 про банкрутство ПП «Агрошанс-2014», якою визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Олійно-жирова компанія" до Приватного підприємства "Агрошанс-2014" у розмірі 7 270 530,97 грн.

Місцевий суд оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку задовольнити подану заяву з огляду на те, що укладення спірного договору поруки від 21.01.2019 спрямовано на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань ПП «Агрошанс-2014» усупереч власним фінансовим інтересам, відтак такий правочин є фраудаторним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як правильно зазначив місцевий суд, оскільки провадження у даній справі №910/20146/20 про банкрутство Приватного підприємства "Агрошанс-2014" відкрито за ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021, то, керуючись темпоральним принципом, в даному випадку підлягають застосуванню положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 року у справі № 911/1012/13 зазначила, що укладення боржником договору поза межами "підозрілого періоду" не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Отже, розгляд відповідних заяв та справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Беззаперечно, що визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

У постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

З урахуванням наведеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки Адвокатське об`єднання "Лоялті" є кредитором боржника, останнє виступає заінтересованою особою у визнанні оспорюваного договору недійсним.

Як встановлено судом, предметом спірного договору поруки від 21.01.2019 є надання ПП «Агрошанс-2014» поруки перед ТОВ «Підволочиськ зерно» (ТОВ "Торговий дім "Олійно-жирова компанія") за повне виконання зобов`язань ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф від 18.04.2017 року та за договором № 03/04-17-01 від 03.04.2017 року про відступлення права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги № ПЗ-14/12/15-ф від 14.12.2016 року, які полягають у сплаті ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» заборгованості перед ТОВ «Підволочиськ зерно» у загальному розмірі 55 550 530,97 грн.

Отже, за умовами договору поруки від 21.01.2019 ПП «Агрошанс-2014» виступає в якості солідарного боржника ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» щодо виконання останнім обов`язку з оплати на користь ТОВ «Підволочиськ зерно» 55 550 530,97 грн.

Утім, здійснюючи оцінку обставин з точки зору фінансових правовідносин та наслідків впливу вчиненого оспорюваного правочину, місцевим судом правильно встановлено, що за даними звіту розпорядника майна арбітражного керуючого Рєзнікова В.І. про проведення аналізу фінансово господарського стану ПП «Агрошанс-2014», що міститься у матеріалах справи № 910/20146/20 про банкрутство ПП «Агрошанс-2014», слідує, що в 2018 році в боржника існувала кредиторська заборгованість та підприємство не могло самостійно погасити в повному обсязі кредиторську заборгованість за рахунок своїх активів.

Наведені обставини свідчать про відсутність доказів фінансової спроможності ПП «Агрошанс-2014» виконання договору поруки від 21.01.2019, враховуючи наявність непогашених грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

При цьому, зі звіту також убачається, що ПП «Агрошанс-2014» взяло фінансову допомогу у 2017-2018 роках, використання якої не прослідковується на балансі.

Дана заборгованість переведена на ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа», за повернення якої ПП «Агрошанс-2014» виступило солідарним поручителем.

Отже, внаслідок укладення договору поруки від 21.01.2019 ПП «Агрошанс-2014» прийняло на себе додаткові зобов`язання на суму 55 550 530,97 грн. за відсутності фінансової можливості з погашення зобов`язань як перед існуючими кредиторами, так і за новим взятим грошовим зобов`язанням на суму 55 550 530,97 грн.

Одночасно судом установлено, що укладення оспорюваного договору поруки від 21.01.2019 здійснено власником та директором ПП «Агрошанс-2014» ОСОБА_1 , який у подальшому 30.01.2019 відчужив свою частку в статутному капіталі ПП «Агрошанс-2014» на користь ОСОБА_2 .

Тобто, прийнявши 21.01.2019 на ПП «Агрошанс-2014» додаткові зобов`язання на суму 55 550 530,97 грн. за відсутності фінансової спроможності погасити в повному обсязі вже наявну кредиторську заборгованість, попередній власник товариства здійснює 30.01.2019 відчуження своєї частки в статутному капіталі ПП «Агрошанс-2014».

При цьому, невиконання ПП «Агрошанс-2014» вимоги від 22.06.2020 про погашення заборгованості за договором поруки від 21.01.2019 за зобов`язаннями ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» слугувало підставою для звернення останнім із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Агрошанс-2014».

Водночас, особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Поручитель, укладаючи договір поруки, не може не розуміти, що у випадку невиконання боржником зобов`язання, саме йому доведеться виконувати зобов`язання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі чи відчуження кредитору). Тим самим поручитель визначає долю належного йому майна на майбутнє. Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі № 922/3522/17.

Вступаючи у договірні відносини щодо поруки по боргах третіх осіб, учасники такого договору поруки, з урахуванням категорії "підприємницького ризику" та фраудаторності, у розрізі регулювання відносин неплатоспроможності повинні розкрити суду ті реальні мотиви, з яких вони виходили при укладенні спірного правочину, які б підтверджували реальні ринкові наміри учасників такого правочину щодо отримання прибутку при здійсненні звичайної ринкової діяльності.

Натомість, укладаючи договір щодо забезпечення виконання ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» зобов`язань на суму 55 550 530,97 грн., ПП «Агрошанс-2014» не пересвідчилося у фінансовому становищі товариства, солідарний обов`язок по виконанню зобов`язань якого покладається на ПП «Агрошанс-2014» на підставі спірного договору поруки від 21.01.2019.

При цьому, ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.05.2020 відкрито провадження у справі № 916/824/20 про банкрутство ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа», визнано вимоги Велгевос Ентерпрайзес Лімітед до ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» на суму 71 026 808,08 грн.

Постановою Господарського суду Одеської області від 11.10.2021 у справі № 916/824/20 ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

За наведених обставин у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення спірного договору поруки від 21.01.2019 спрямовано на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань ПП «Агрошанс-2014» усупереч власним фінансовим інтересам, відтак такий правочин є фраудаторним правочином.

Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента, та виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності, тобто кожна сторона повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що цивільне законодавство саме обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи при укладенні угоди, кредитор, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір поруки, повинен діяти добросовісно та розумно, зокрема, задля досягнення мети поруки достеменно переконатись про наявність фінансової спроможності потенційного поручителя на виконання ним зобов`язання за боржника, або проявити принаймні розумну обачність, знати про це.

При цьому, як правильно встановлено місцевим судом, що ТОВ "Торговий дім "Олійно-жирова компанія", як кредитором за оспорюваним договором поруки, не вчинялися дії спрямовані на отримання виконання зобов`язання, наприклад щодо пред`явлення претензій про виконання договору поруки чи подання позову про стягнення з поручителя та/або боржника заборгованості за неналежне виконання боржником зобов`язання перед кредитором.

Відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 912/2185/16 правової позиції, суд повинен дослідити чи вчинялися сторонами оспорюваного правочину дії спрямовані на належне виконання договору поруки, наприклад подання позову про стягнення з поручителя заборгованості за неналежне виконання боржником зобов`язання перед кредитором.

Наведені обставини та докази в їх сукупності свідчать, що укладений ПП «Агрошанс-2014» договір поруки від 21.01.2019 є фраудаторним та за своїм змістом суперечить вимогам закону - частинам 1, 5 статті 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та відповідно до статті 234 ЦК України є фіктивним.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином дослідив звіт розпорядника майном боржника, арбітражного керуючого Рєзнікова В.І., про проведення аналізу фінансово господарського стану ПП «Агрошанс-2014» та встановив, що в 2018 році в боржника існувала кредиторська заборгованість та підприємство не могло самостійно погасити в повному обсязі кредиторську заборгованість за рахунок своїх активів, що свідчить про відсутність доказів фінансової спроможності ПП «Агрошанс-2014» виконання договору поруки від 21.01.2019 року, враховуючи наявність непогашених грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

В свою чергу, твердження апелянта про те, що висновки у вказаному звіті є неповними і з них нібито не можна встановити зміни фінансового стану боржника знайшли свого підтвердження, оскільки саме на підставі зазначеного звіту ПП «Агрошанс-2014» (з яким погодився кредитор і який був затверджений господарським судом) визнано банкрутом та здійснено перехід до ліквідаційної процедури боржника. У випадку, якщо на підставі вказаного звіту не можна дійти висновків, про які зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, то на підставі чого боржника було визнано банкрутом.

З договору поруки від 21.01.2019 року вбачається, що ПП «Агрошанс-2014» поручилось перед ТОВ «Підволочиськ зерно» за повне виконання зобов`язань ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № ПЗ-18/04/17-Ф від 18.04.2017 року та за Договором № 03/04-17-01 від 03.04.2017 року про відступлення права вимоги за Договором поворотної фінансової допомоги № ПЗ-14/12/15-ф від 14.12.2016 року, які полягають у сплаті ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» заборгованості перед ТОВ «Підволочиськ зерно» у загальному розмірі 55 550 530 грн. 97 коп.

Однак, відповідно до звіту розпорядника майном боржника, арбітражного керуючого Рєзнікова В.І., про проведення аналізу фінансово господарського стану ПП «Агрошанс-2014», що міститься у матеріалах основної справи № 910/20146/20 про банкрутство ПП «Агрошанс-2014», у 2018 році (коли директором та власником (засновником) ПП «Агрошанс- 2014» був ОСОБА_1 ) у боржника існувала кредиторська заборгованість, а підприємство вже було не в змозі самостійно погасити в повному обсязі кредиторську заборгованість за рахунок своїх активів.

Також у звіті зазначено, що ПП «Агрошанс-2014» взяло фінансову допомогу (у 2017- 2018 роках), використання якої не прослідковується на балансі, потім перевело свій борг, а потім поручилось за повернення цього боргу іншою юридичною особою, при цьому не повернувши фінансової допомоги, а лише перевівши борг на іншу особу.

Поручитель, укладаючи договір поруки, не може не розуміти, що у випадку невиконання боржником зобов`язання, саме йому доведеться виконувати зобов`язання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі чи відчуження кредитору). Тим самим поручитель визначає долю належного йому майна на майбутнє. Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 року у справі № 922/3522/17.

Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у грошовому зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17).

Натомість, укладаючи з ПП «Агрошанс-2014» договір поруки щодо забезпечення виконання грошових зобов`язань ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа», ТОВ «Підволочиськ Зерно» не пересвідчилося у фінансовому становищі Відповідача-1, яке повинно нести солідарний обов`язок по виконанню зобов`язань на підставі оспорюваного договору поруки від 21.09.2019 року.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи при укладенні угоди, кредитор, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір поруки, повинен діяти добросовісно та розумно, зокрема, задля досягнення мети поруки достеменно переконатись про наявність фінансової спроможності потенційного поручителя на виконання ним зобов`язання за боржника, або проявити принаймні розумну обачність, знати про це.

Таким чином, зважаючи на фінансовий стан боржника станом на час укладення оспорюваного договору поруки від 21.01.2019 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПП «Агрошанс-2014» фактично прийняло на себе зобов`язання, які у разі не виконання своїх грошових зобов`язань ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа», не могло би задовольнити.

Тобто, на час укладення ПП «Агрошанс-2014» договору поруки від 21.01.2019 року щодо забезпечення виконання ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» обов`язку з повернення цільової поворотної фінансової допомоги, ПП «Агрошанс-2014» вже не могло виконувати взяті на себе фінансові зобов`язання, зокрема, як перед ТОВ «Підволочиськ Зерно», так і перед будь-якими іншими кредиторами.

Таким чином, внаслідок укладення оспорюваного договору поруки від 21.01.2019 року, перебуваючи в стані фінансової неможливості виконання власних зобов`язань, ПП «Агрошанс- 2014» додатково прийняло на себе обов`язки в якості солідарного боржника ТОВ «Об`єднана торгівельна мережа» зі сплати 55 550 530 грн. 97 коп., чим фактично збільшило свої боргові зобов`язання за відсутності фінансової спроможності їх погашення.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення спірного договору поруки від 21.01.2019 спрямовано на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань ПП «Агрошанс-2014» усупереч власним фінансовим інтересам, відтак такий правочин є фраудаторним правочином. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 910/15232/20 (910/18130/21).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційних скарг та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржників покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Приватного підприємства "Агрошанс-2014" в особі ліквідатора Бова Д.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі № 910/20146/20 (910/9531/22) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі №910/20146/20 (910/9531/22) залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

4. Справу №910/20146/20 (910/9531/22) повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено 06.09.2023.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко