ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12.09.2023м. ДніпроСправа№ 904/4891/23

Суддя Ніколенко М.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті", м. Анталія, Туреччина

про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фруталія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №01/09-2022 від 01.09.2022 з поставки оплаченого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття обмеження основоположних прав і свобод від прийнятого у законотворчій практиці поняття фіксація меж самої сутності прав і свобод шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вказано вище, предметом спору є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" суми передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США за контрактом №01/09-2022 від 01.09.2022.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" є іноземним суб`єктом господарювання, створеним за законодавством Туреччини. Місцезнаходженням названої компанії є: квартал Баглик, вул. Гтодене, № 193, Кумлуджа, Анаталія, Туреччина.

До приватноправових відносин з іноземним елементом застосовуються приписи Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини першої статті 1 названого Закону).

Статтею 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплено право сторін договору на вибір права, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом визначені статтею 366 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Стаття 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Статтею 77 цього Закону встановлена виключна підсудність справ з іноземних елементом судам України.

Таким чином, перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи - нерезидента за нормами Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України «Про міжнародне приватне право» та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 910/11287/16.

Щодо посилання позивача на п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», як підставу підсудності цього спору саме Господарському суду Дніпропетровської області, слід зазначити про таке.

Відповідно до п. 10.1 контракту, всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з даного договору або у зв`язку з ним, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. У разі, якщо сторони не дійдуть згоди, справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку відповідно до законодавства країни покупця.

При цьому, покупцем за спірним контрактом є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фруталія" - резидент України.

Частиною другою статті 1 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що за угодою сторін можуть передаватися до міжнародного комерційного арбітражу спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, які виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї зі сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2018 року у справі №906/493/16 зробила такі висновки:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Так, у даному випадку в п. 10.1 контракту відсутня назва будь - якого арбітражного суду. За таких обставин, словосполучення "підлягає ... вирішенню в арбітражному порядку відповідно до законодавства країни покупця" не може бути розтлумачено судом як арбітражна угода в розумінні норм чинного законодавства.

У вказаному пункті контракту сторони лише передбачили, що спори, які виникнуть з цього контракту, мають бути вирішені відповідно до законодавства України, але не передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Також з матеріалів справи не вбачається і наявності підстав, передбачених п.п. 1 - 6, 8 - 12 ч. 1 ст. 76, ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудності цього спору судам України.

За вказаних обставин, враховуючи визначені позивачем предмет та підставу позову, підсудність даної справи повинна визначатись відповідно до загальних правил територіальної підсудності, визначеної ч.1 ст.27 ГПК України - за місцезнаходженням відповідача у справі.

А отже, дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) судам Туреччини.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити, на підставі п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У відкриті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 12.09.2023 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (на адресу позивача): позовна заява від 07.09.2023 з додатками, в т.ч. оригінал платіжної інструкції № 977 від 05.09.2023, оригінали поштового чеку та опису вкладення у цінний лист від 07.09.2023.

Суддя М.О. Ніколенко