РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.08.2023Справа № 910/5450/21 (910/1839/23)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" (03151, м. Київ, вул.. Ушинського,40, ідентифікаційний номер 41917792) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Шаматріна Євгенія Миколайовича (40022, м. Суми,вул. Привокзальна,4)

до Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про визнання недійсним правочину та зобов`язання повернути кошти

в межах справи №910/5450/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Логістик Груп" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка,7-А, ідентифікаційний номер 40417623)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" (03151, м. Київ, вул.Ушинського,40, ідентифікаційний номер 41917792)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

від позивача- Шаматрін Є.М.(поза межами приміщення суду)

від відповідача- Башловка А.М., Мотрич Р.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/5450/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс".

06.02.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Шаматріна Євгенія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича про визнання недійсним договору про надання транспортно-експлуатаційних послуг, укладених між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс", а також спростування майнових дій з перерахування ТОВ "Астрал Транс" на користь ФОП Мотрич Р.І. коштів у сумі 5 979 157,10грн. Застосування наслідків недійсності правочину - зобов`язання ФОП Мотрич Р.І. повернути ТОВ "Астрал Транс" 5 979 157,10грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 7 (семи) днів з дня вручення даної ухвали.

До Господарського суду міста Києва надійшла уточнена заява позивача, відповідно до якої останній просить суд: визнати недійсним Договір про надання транспортно-експлуатаційних послугу, укладений між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс", а також спростувати майнові дії з перерахування ТОВ "Астрал Транс" на користь ФОП Мотрич Р.І. коштів у сумі 443 000,00грн. Застосувати наслідки недійсності правочину - зобов`язання ФОП Мотрич Р.І. повернути ТОВ "Астрал Транс" 443 000,00грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 17.05.2023. Витребувано у Фізичної особи- підприємця Мотрич Руслана Івановича належним чином засвідчені копії усіх документів (договори, рахунки, акти, розшифровки, тощо), якими підтверджується здійснення господарських операцій, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" перерахувало грошові кошти протягом 2018 -2020 років на користь Фізичної особи- підприємця Мотрич Руслана Івановича.

У судовому засіданні 17.05.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.05.2023 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 07.06.2023.

17.05.2023 до суду надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" арбітражного керуючого Шаматріна Є.М. про збільшення розміру позовних вимог.

19.05.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про зміну предмету позову.

Судове засідання, призначене на 07.06.2023, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мандичева Д.В. у відпустці.

08.06.2023 до суду надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Мотрича Р.В. на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2023, після виходу судді Мандичева Д.В. з відпустки, призначено розгляд справи № 910/5450/21 (910/1839/23) у підготовчому засіданні на 19.07.2023.

21.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив

26.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача

18.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про уточнення (виправлення описки в позовних вимогах).

У підготовчому засіданні 19.07.2023 позивач зазначив про подання до суду заяви про виправлення посилки в позовних вимогах.

Представник відповідача надав усні пояснення щодо наданої позивачем заяви.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.

Як слідує із прохальної частини позовної заяви (з урахуванням уточнень), предмет позову становила, зокрема, позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину - зобов`язати ФОП Мотрича Р.І. повернути ТОВ "Астрал Транс" 443 000,00грн.

Відповідно до заяви про зміну предмету позову позивач наразі просить суд застосувати правові наслідки недійсності правочину - стягнути з ФОП Мотрича Р.І. на користь ТОВ "Астрал Транс" 443 000,00 грн. В іншій частині позовні вимоги залишені без змін.

Отже, як вбачається, позивач замінив одні позовні вимоги іншими, тобто змінив предмет позову, реалізувавши передбачене статтею 46 ГПК України відповідне процесуальне право до закінчення підготовчого засідання.

У зв`язку з наведеним, суд здійснює подальший розгляд справи з урахуванням зміненого позивачем предмету позову.

Також, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив: визнати недійсним Договір про надання транспортно-експлуатаційних послуг, укладений між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс", а також спростувати майнові дії з перерахування ТОВ "Астрал Транс" на користь ФОП Мотрич Р.І. коштів у сумі 583 000,00грн.; застосувати наслідки недійсності правочину - стягнути з ФОП Мотрич Р.І. на користь ТОВ "Астрал Транс" 583 000,00грн.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Таким чином, оскільки подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам статті 46 ГПК України, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих збільшень.

Крім того, у заяві про уточнення (виправлення описки в позовних вимогах) позивач просив уважати правильною за текстом позову та в прохальній частині назву оспорюваного правочину як "договір транспортно-експедиційних послуг", а назву "договір транспортно-експлуатаційних послуг" - технічною помилкою.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням заяв позивача про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог та виправлення описки в позовних вимогах, розгляд справи здійснюється щодо наступних позовних вимог: визнати недійсним Договір про надання транспортно-експедиційних послуг, укладений між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс", а також спростувати майнові дії з перерахування ТОВ "Астрал Транс" на користь ФОП Мотрич Р.І. коштів у сумі 583 000,00грн.; застосувати наслідки недійсності правочину - стягнути з ФОП Мотрич Р.І. на користь ТОВ "Астрал Транс" 583 000,00грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 закрито підготовче провадження у справі № 910/5450/21 (910/1839/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Шаматріна Євгенія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича про визнання недійсним Договору про надання транспортно-експедиційних послуг, укладений між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс", спростування майнових дій з перерахування ТОВ "Астрал Транс" на користь ФОП Мотрич Р.І. коштів у сумі 583 000,00грн.; застосування наслідків недійсності правочину - стягнення з ФОП Мотрич Р.І. на користь ТОВ "Астрал Транс" 583 000,00грн. Призначено справу № 910/5450/21 (910/1839/23) до розгляду по суті на 30.08.2023.

Під час судового засідання 30.08.2023 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Під час здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «Астрал Транс» ліквідатором встановлено, що протягом 2018 - 2020 років боржник здійснював перерахування грошових коштів на користь відповідача, як господарюючого суб`єкта.

Відповідно до банківських виписок по рахунку ТОВ «Астрал Транс» в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «УкрСиббанк», боржником перераховано відповідачу грошові кошти на загальну суму 5 979 157,10 грн. за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг.

Як наголошував позивач, згідно з виписками АТ КБ «УкрСиббанк», АТ КБ «Приватбанк» боржником перераховано на користь ФОП Мотрич Р.І., зокрема, 03.02.2020 суму 140 000,00 грн. із призначенням платежу за організацію ТЕО згідно рахунку № 6 від 03.01.2020; 15.11.2019 суму 160 000,00 грн. - за організацію перевезень згідно рахунку № 250 від 31.10.2019 без ПДВ; 15.11.2019 суму 50 000,00 грн. - за організацію перевезень згідно рахунку № 241 від 30.09.2029 без ПДВ; 04.12.2019 суму 12 000,00 грн. - за оренду легкового авто згідно договору від 01.01.2019; 04.12.2019 суму 12 000,00 грн. - за оренду вантажного авто згідно договору від 01.01.2019; 04.12.2019 суму 12 000,00 грн. - за оренду легкового авто згідно договору від 01.12.2018; 18.12.2019 суму 50 000,00 грн. - за послуги ТЄП згідно рахунку № 277 від 30.11.2019 без ПДВ; 18.12.2019 суму 100 000,00 грн. - за послуги ТЄП згідно рахунку № 276 від 31.10.2019 без ПДВ; 23.01.2020 суму 47 000,00 грн. - за послуги ТЄП згідно рахунку № 277 від 30.11.2019 без ПДВ.

У зв`язку з тим, що номера рахунків на оплату не повторюються протягом одного року, ліквідатор стверджував, що всі вказані операції здійснено в рамках одного договору на транспортно-експедиційне обслуговування без фактичного надання послуг за ним.

Також позивач зауважив, що перерахування грошових коштів здійснювалося майже одразу після отримання боржником грошових коштів від здійснення господарської діяльності або після повернення боржнику поворотної фінансової допомоги від ТОВ «Агро Спец Послуга», керівником якого є Мотрич Р.І.

Отже, позивач з урахуванням заяв про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог та виправлення описки в позовних вимогах, просив визнати недійним договір про надання транспортно-експедиційних послуг, оскільки останній є фіктивним та вчинений із наміром завдати шкоди іншим особам, тобто є фраудаторним. Крім того, боржник здійснював перерахування відповідачу грошових коштів за наявності непогашеної заборгованості перед іншими кредиторами, та фактично відмовився від майнового активу у вигляді грошових коштів на суму 583 000,00грн., оскільки не отримав від відповідача жодних послуг чи товару. Одночасно, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти за таким недійсним правочином у сумі 583 000,00грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що між сторонами не укладався договір на транспортно-експедиційне обслуговування, та матеріали справи не містять доказів викладених у позовній заяві обставин. При цьому, перерахування відповідачу грошових коштів здійснювалося на підставі рахунків, що є окремими правочинами (договорами).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.

У правовідносинах банкрутства оспорювання правочинів боржника вчинених на шкоду кредитора врегульовано спеціальними нормами статті 42 КУзПБ, що не виключає можливості визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Постановою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №911/1012/13 було уточнено висновок, викладений у постанові від 02.06.2021 № 904/7905/16, про те, що при застосуванні статті 42 КУзПБ слід керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За висновком Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №911/1012/13, на відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України), застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.

Аналіз норм статті 42 КУзПБ дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, що названа стаття підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а відтак норма статті 42 КУзПБ, щодо відрахування трирічного строку, розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 КУзПБ).

Відтак, положення статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №920/10/21 (920/868/21)).

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 42 КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, щодо обчислення строків та підстав для визнання недійсним договору про надання транспортно-експедиційних послуг, грошові кошти за яким, за твердженнями позивача, перераховувалися протягом періоду з 31.10.2019 до 03.02.2020.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що позивач просив визнати недійсним договір про надання транспортно-експедиційних послуг, про укладення якого, на думку позивача, свідчить перерахування боржником на рахунок відповідача грошових коштів за рахунками за організацію перевезень, оренду легкового авто, за послуги ТЄП.

Натомість, відповідний договір про надання транспортно-експедиційних послуг до матеріалів справи жодною із сторін не долучено.

Так, ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2023 витребувано у Фізичної особи-підприємця Мотрич Руслана Івановича належним чином засвідчені копії усіх документів (договори, рахунки, акти, розшифровки, тощо), якими підтверджується здійснення господарських операцій, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" перерахувало грошові кошти протягом 2018-2020 років на користь Фізичної особи- підприємця Мотрич Руслана Івановича.

Як наголошував відповідач, між сторонами не укладався окремий договір про надання транспортно-експедиційних послуг, а перерахування грошових коштів протягом спірного позовного періоду здійснювалося на рахунок відповідача за окремими рахунками на оплату за фактом надання відповідних послуг.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України (у редакції, чинній на дати здійснення спірних оплат) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Таким чином, позивачем не доведено наявність укладеного між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" Договору про надання транспортно-експедиційних послуг, визнання недійсним якого є предметом даного спору.

Судом ураховано, що позивач наголошував на наявності в нього обґрунтованих сумнівів у факті укладення договору (договорів) між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" на виконання будь-яких договірних зобов`язань зі сторони відповідача на користь боржника, на підставі яких останнім перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 583 000,00 грн.

Водночас, за змістом пред`явлених позовних вимог та з прохальної частини позову слідує, що позивач просив визнати недійсним саме певний Договір про надання транспортно-експедиційних послуг, мотивуючи тим, що перерахування спірної суми грошових коштів здійснено за одним правочином, оскільки номери рахунків на оплату не повторюються протягом одного року.

Утім, як установлено судом вище та вбачається з матеріалів справи, жодного письмового договору про надання транспортно-експедиційних послуг між фізичною особою-підприємцем Мотрич Русланом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" не укладено.

Отже, пред`явлені в межах даного спору позовні вимоги стосуються визнання недійсним правочину, доказів укладення якого в письмовій формі з визначеними реквізитами, такими як дата укладення та номер (назва договору), та підписами сторін матеріали справи не містять.

З огляду на диспозитивність господарського судочинства, суд відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, положення яких кореспондуються з положенням статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначеними вище нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

За наведених обставин, оскільки спірний договір про надання транспортно-експедиційних послуг у матеріалах справи відсутній та доказів укладення такого договору сторонами не надано, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним такого договору відмовити.

Оскільки позовні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 583 000,00грн. мають похідний характер від основної вимоги про визнання недійсним договору про надання транспортно-експедиційних послуг, суд дійшов висновку також відмовити в задоволенні даної похідної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.09.2023

Суддя Мандичев Д.В.