РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2023Справа № 910/4390/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Нікітіної В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення 51 849 160,01 грн

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 51 849 160,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/4390/23, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18.04.2023.

12.04.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку надання відзиву на позов.

У підготовчому засіданні 18.04.2023 суд на місці ухвалив продовжити представнику відповідача строк на подачу відзиву на позовну заяву до 10.05.2023, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

У підготовчому засіданні 18.04.2023 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 16.05.2023.

10.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про залучення третьої особи до участі у справі та клопотання про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 16.05.2023 представником відповідача заявлене усне клопотання про витребування оригіналів документів у позивача.

У відповідності до приписів господарського процесуального законодавства порядок ведення судового засідання послідовність вчинення процесуальний дій, виконання учасниками процесу їх процесуальних обов`язків, визначається виключно судом. Окрім того, дослідження доказів здійснюється судом під час розгляду справи по суті. За таких обставин клопотання відповідача про надання оригіналів документів є безпідставним, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання відповідача у підготовчому засіданні 16.05.2023.

У судовому засіданні 16.05.2023 судом розглянуто клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

У заяві від 08.05.2023 відповідач, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, просить суд залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що позовну заяву підписано особою, право якої на вчинення таких дій від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 не підтверджено у встановленому законом порядку.

Так, в обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що подана позовна заява підписана ОСОБА_1, на підтвердження повноважень якого надано витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та довіреність № 220/42/Д від 16.01.2023. Однак, відповідач вважає, що зазначені документи не є належними доказами наявності права підписувати позовну заяву та діяти від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 у суді.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти клопотання відповідача.

Однак, суд зазначає, що у відповідності до приписів господарського процесуального законодавства в матеріалах справи містяться документи на підтвердження повноважень підписанта, зокрема витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, згідно з яким ОСОБА_1 уповноважений вчиняти дії від імені ІНФОРМАЦІЯ_1, виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень.

За таких обставин клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України є безпідставним, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання відповідача, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Також, у судовому засіданні 16.05.2023 судом розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Проте, відповідачем не наведено належних обґрунтувань, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_3. Обставин, з яких вбачається, що внаслідок прийняття судового рішення у даній справі на ІНФОРМАЦІЯ_3 буде покладено нові обов`язки та виникнуть нові права, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 16.05.2023 суд на місці ухвалив продовжити представнику позивача строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 06.06.2023 та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 06.06.2023.

17.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

01.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи до участі у справі.

У судовому засіданні 06.06.2023 суд, розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Суд зазначає, що наразі відсутні докази існування обставин того, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_4 За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для залучення вказаної особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 06.06.2023 представник позивача надав для долучення до матеріалів справи відповідь на відзив.

Суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 27.06.2023.

27.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 27.06.2023 суд зобов`язав представника позивача надати пояснення щодо наявності оригіналу контракту та належності його оформлення.

У судовому засіданні 27.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/4390/23 до судового розгляду по суті на 18.07.2023, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

04.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

07.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.07.2023 суд оголосив про відкладення розгляду справи по суті на 29.08.2023.

28.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 29.08.2023 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.08.2023 надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 29.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з метою реалізації завдань, визначених Законами України «Про Збройні Сили України» та «Про державне оборонне замовлення», ІНФОРМАЦІЯ_1 08.03.2022 укладено Державний контракт ІНФОРМАЦІЯ_11 з ІНФОРМАЦІЯ_2 на поставку продукцію спеціального призначення для потреб ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що в порушення умов державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_12 відповідач поставив позивачу продукцію з порушенням встановлених строків поставки, а саме: за 1 пунктом специфікації поставка продукції відбулась 06.05.2022 із простроченням на 27 днів; за пунктами 2, 3 специфікації поставка продукції відбулась: 07.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_13 із простроченням на 28 днів; 08.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 із простроченням на 29 днів; 10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 із простроченням на 31 день; за пунктом 4, 5, 6 специфікації поставки продукції відбулась: 25.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 16 днів; 27.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 із простроченням на 18 днів; 29.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 із простроченням на 20 днів; 03.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 24 дні; 10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_20 із простроченням на 31 день; 14.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_21 із простроченням на 35 днів; 17.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_22 із простроченням на 38 днів; 01.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_23 із простроченням на 52 дні; 05.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 56 днів.

У зв`язку із простроченням відповідачем поставки продукції позивачем нараховані: пеня у сумі 25 091 478,09 грн та штраф у сумі 26 757 681,92 грн.

У відповіді на відзив позивач повідомив:

- відповідач уклавши державний контракт погодився із усіма його умовами, не звертався до суду з вимогами щодо внесення будь-яких змін до умов державного контракту;

- із тексту наданого відповідачем сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24 випливає, що форс-мажорні обставини стались не у відповідача, а у його контрагентів із АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а тому позивач вважає такі пояснення відповідача безпідставними;

- при укладенні державного контракту відповідач мав передбачити ризики здійснення господарської діяльності;

- відповідачем не надано доказів та не доведено існування обставин, які можуть підставою для зменшення розміру штрафних санкцій;

- спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни, а тому неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань у період воєнного стану має негативний вплив на обороноздатність держави та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позиція відповідача

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що затримка у поставці продукції сталася не з вини відповідача.

Також відповідач вказав про існування форс-мажорних обставин, у зв`язку з якими відповідач позбавлений був можливості виконати свої зобов`язання за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_12, а саме виникнення пожежі на території завода-виробника продукції, яка призвела до пошкодження обладнання. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав копію сертифікату ІНФОРМАЦІЯ_34 ІНФОРМАЦІЯ_33, копію листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_35, копію листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від ІНФОРМАЦІЯ_36, копію сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

Крім того відповідач зазначив, що розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки є надмірно великим; відповідач бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів військового призначення, в тому числі і для ІНФОРМАЦІЯ_1; погіршився майновий стан підприємства у зв`язку з війною. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) на 99% від заявленої суми.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилався на безпідставність доводів позивача та їх суперечність умовам державного контракту щодо неналежності та недопустимості сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24 як доказу форс-мажорних обставин, оскільки позивач не враховує факту, що виконання державного контракту було орієнтовано на закупівлю продукції на зовнішніх ринках.

Також відповідач вважає, що надана позивачем копія Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_12 не може вважатися достовірним та допустимим доказом по справі, оскільки її відповідність оригіналу не підтверджена при огляді в судовому засіданні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.03.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (замовник, позивач) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (виконавець, відповідач) укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі - контракт), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену у специфікації продукції (Додаток 1 до контракту), що поставляються з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти її та оплатити таку продукцію (пункт 1.1. договору).

Підставою для укладення контракту є введення воєнного стану від 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постанова КМУ від 28.02.2022 № 169 та «План закупівель озброєння, військової та спеціальної техніки, ракет, та боєприпасів на воєнний стан для забезпечення першочергових потреб від 05.03.2022 № 3242/з, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_1 (зі змінами) (п. 1.2. контракту).

Пунктом 2.1. контракту передбачено, що орієнтовна вартість продукції на момент укладення контракту без урахування податку на додану вартість становить 742 258 325,00 грн. Вартість продукції встановлено на підставі листа виконавця від 07.03.2022 № 070322/12 та від 08.03.2022 № 080322/4.

Додатковою угодою № 3 від 10.06.2022 сторонами викладено розділ 2 контракту у новій редакції, зокрема визначено вартість товару за контрактом без урахування податку на додану вартість у сумі 789 753 399,40 грн, а також сторонами затверджено у новій редакції Специфікацію товарів оборонного призначення, що поставляється за державним контрактом у вигляді Додатка № 1 до Додаткової угоди № 3.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 сторонами погоджено найменування товарів оборонного призначення, що поставляється за державним контрактом, їх комплектація із зазначенням креслень, технічних умов, стандартів, яким повинна відповідати (номер, дата); кількість товару, загальна вартість товару, яка складає 789 753 399,40 грн.

Згідно із п. 2.6. контракту визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 99% від орієнтованої товару за контрактом на строк не більш, як дев`ять місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати товар поставляються протягом дев`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-якому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у Специфікації продукції, що поставляється за Контрактом.

Пунктом 3.1. договору визначено, що продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки).

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки. Продукція передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікатів якості, сертифікатами походження (п. 3.2. контракту).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформлені митним органом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 174.

Пунктом 4.1. контракту сторони узгодили, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Підпунктом 1 пункту 7.2 контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад тридцять днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Відповідно до п. 10.1 даний контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2022 року.

Відповідно до умов Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, встановлений строк поставки товару до 08.04.2022.

На виконання пункту 2.6. контракту, позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі 734 835 741,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням ІНФОРМАЦІЯ_30.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що товар визначений Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, був поставлений відповідачем з порушенням строків, що підтверджується Актом приймання-передачі товарів за державним контрактом № б/н від 16.06.2022 та митними деклараціями, а саме:

За 1 пунктом Специфікації поставка продукції відбулась 06.05.2022 із простроченням на 27 днів;

За пунктами 2, 3 Специфікації поставка продукції відбулась:

07.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_13 із простроченням на 28 днів;

08.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 із простроченням на 29 днів;

10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 із простроченням на 31 день;

За пунктом 4, 5, 6 специфікації поставки продукції відбулась:

25.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 16 днів;

27.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 із простроченням на 18 днів;

29.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 із простроченням на 20 днів;

03.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 24 дні;

10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_20 із простроченням на 31 день;

14.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_21 із простроченням на 35 днів;

17.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_22 із простроченням на 38 днів;

01.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_23 із простроченням на 52 дні;

05.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 56 днів.

29.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до ІНФОРМАЦІЯ_2 з претензією ІНФОРМАЦІЯ_26 про порушення відповідачем умов державного контракту в частині строку поставки продукції, у якій пропонувало у добровільному порядку сплатити пеню та штраф за прострочення поставки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслало позивачу супровідним листом за вих. ІНФОРМАЦІЯ_25 копію сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10 в частині прострочення строку поставки товару, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача на підставі підпункту 1 пункту 7.2. контракту пені у сумі 25 091 478,09 грн та штрафу у сумі 26 757 681,92 грн

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Як встановлено судом, Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, сторонами погоджено найменування товарів оборонного призначення, що поставляється за державним контрактом, їх комплектація із зазначенням креслень, технічних умов, стандартів, яким повинна відповідати (номер, дата); кількість товару, загальна вартість товару, яка складає ІНФОРМАЦІЯ_27.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 2.6. контракту визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 99% від орієнтованої товару за контрактом на строк не більш, як дев`ять місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати товар поставляються протягом дев`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-якому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у Специфікації продукції, що поставляється за Контрактом.

Судом встановлено, що позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_31, що підтверджується платіжним дорученням ІНФОРМАЦІЯ_30.

За змістом п. 3.1. та п. 3.4. контракту сторонами погоджено, що продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки). Датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформлені митним органом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 174.

Пунктом 4.1. контракту сторони узгодили, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, враховуючи п. 4.1. контракту, відповідач мав здійснити поставку продукції в термін вказаний в Специфікації.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 до контракту, сторонами встановлений строк поставки товару до 08.04.2022.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 789 753 399,40 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі товарів за державним контрактом № б/н від 16.06.2022.

Позивачем сплачено відповідачу кошти за поставлений товар в розмірі 54 917 657,65 грн, що підтверджується платіжним дорученням ІНФОРМАЦІЯ_29.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив позивачу товар з порушенням строків поставки, що підтверджується копіями митних декларацій: НОМЕР_3, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_25, НОМЕР_26, НОМЕР_27, НОМЕР_28, НОМЕР_29, НОМЕР_30, НОМЕР_31, НОМЕР_1, НОМЕР_32, НОМЕР_33, НОМЕР_34, НОМЕР_35, НОМЕР_36, НОМЕР_37, НОМЕР_38, НОМЕР_39, НОМЕР_40, НОМЕР_41, НОМЕР_42, НОМЕР_43, НОМЕР_44, НОМЕР_45, НОМЕР_46, НОМЕР_47, НОМЕР_48, НОМЕР_49, НОМЕР_50, НОМЕР_51, НОМЕР_52, НОМЕР_53, НОМЕР_54, НОМЕР_55, НОМЕР_56, НОМЕР_57, НОМЕР_58, НОМЕР_59, НОМЕР_60, НОМЕР_61, НОМЕР_62, НОМЕР_63.

Тобто, поставка товару відбулась:

За 1 пунктом Специфікації поставка продукції відбулась 06.05.2022 із простроченням на 27 днів;

За пунктами 2, 3 Специфікації поставка продукції відбулась:

07.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_13 із простроченням на 28 днів;

08.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 із простроченням на 29 днів;

10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 із простроченням на 31 день;

За пунктом 4, 5, 6 специфікації поставки продукції відбулась:

25.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 16 днів;

27.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 із простроченням на 18 днів;

29.04.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 із простроченням на 20 днів;

03.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 24 дні;

10.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_20 із простроченням на 31 день;

14.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_21 із простроченням на 35 днів;

17.05.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_22 із простроченням на 38 днів;

01.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_23 із простроченням на 52 дні;

05.06.2022 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 56 днів.

Факт порушення строків поставки товару відповідачем не заперечувався.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання з поставки товару у повному обсязі, але з порушенням встановленого контрактом строку.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що копія контракту не є достовірним та допустимим доказом у справі, оскільки у відповідача відсутній оригінал Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_10, а подана позивачем копія викликає сумнів у її відповідності оригіналу.

На виконання вимоги суду позивачем оригінал Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_10 не надано, водночас позивач надав письмові пояснення, в яких повідомив, що з 24.02.2022 під час активних бойових дій у Київській області між ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 державні контракти укладались шляхом листування та узгодження всіх істотних умов контракту.

У матеріалах справи наявна копія Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_10, яка підписана уповноваженими сторонами та скріплена їх печатками.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За положеннями статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Слід взяти до уваги, що окрім оригіналу Державного контракту про наявність правовідносин поставки між сторонами, можуть свідчити також інші докази, зокрема, листування між позивачем та відповідачем, платіжні доручення ІНФОРМАЦІЯ_30 та № 403/1/264 про сплату позивачем попередньої оплати та оплати за поставлений товар на користь відповідача, докази виконання контракту відповідачем в частині поставки товару, а саме митні декларації, Акт № б/н від 16.06.2022 приймання-передачі товарів за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10.

З наданих позивачем митних декларацій та Акту № б/н від 16.06.2022 приймання-передачі товарів вбачається, що відповідачем було поставлено товар позивачу за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_27, що відповідає умова контракту та специфікацій.

Як вже було встановлено судом, 12.03.2022 позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_31, що підтверджується платіжним дорученням ІНФОРМАЦІЯ_30 з призначенням платежу попередня оплата за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10.

16.06.2022 позивачем сплачено відповідачу кошти за поставлений товар в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_28, що підтверджується платіжним дорученням ІНФОРМАЦІЯ_29 з призначенням платежу: оплата за поставлену продукцію за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами здійснювалось листування щодо неналежного виконання зобов`язань відповідача за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10 в частині поставки продукції у строк до 08.04.2022, який визначений Специфікацією, що є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 до Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10.

Суд звертає увагу, що відповідачем факт виконання Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10 не заперечується. Крім того, з наявних доказів у матеріалах справи вбачається, що у відповідача були відсутні будь-які зауваження щодо контракту, зокрема наявності оригіналу контракту до звернення позивача з даним позовом до суду.

Судом також враховано, що 29.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслало відповідачу претензією ІНФОРМАЦІЯ_26 про порушення відповідачем умов державного контракту в частині строку поставки продукції, у якій пропонувало у добровільному порядку сплатити пеню та штраф за прострочення поставки на підставі п. 7.2. контракту. При цьому, матеріали справи не містять відповіді відповідача на претензію ІНФОРМАЦІЯ_26 в частині надання своїх заперечень щодо змісту п. 7.2. контракту.

Більш того, відповідач на підтвердження своїх заперечень та сумнівів не надав власний примірник Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10.

Враховуючи обставини даного спору та поведінку відповідача, який займає взаємовиключні правові позиції, зокрема, щодо, з однієї сторони, виконання Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10 та не заперечення факту прострочення виконання своїх зобов`язань, з іншої - ставлення під сумнів умови виконання Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10 за відсутності оригіналу такого договору, суд доходить висновку, що встановлені обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Отже, суд оцінивши у сукупності всі вищевказані докази дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10 та виконання сторонами його умов, а отже суд приймає належним чином завірену копію Державного контракту ІНФОРМАЦІЯ_10 зі всіма умовами, погодженими сторонами.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач посилався на те, що для забезпечення потреб Збройних сил України в боєприпасах для відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації, за відповідним завданням ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем був укладений зовнішньоекономічний контракт ІНФОРМАЦІЯ_32 з компанією «ІНФОРМАЦІЯ_7 (інопостачальник), в рамках якого здійснювалось постачання продукції на виконання держконтракту. З метою виконання контракту, для забезпечення потреб Збройних сил України в боєприпасах, відповідач здійснив купівлю іноземної валюти та перерахував інопостачальнику в якості попередньої оплати продукції.

Виробниками продукції, поставка якої для потреб Збройних сил України в рамках контракту здійснювалась на виконання держконтракту є ІНФОРМАЦІЯ_6 (продукція згідно з позицією №1 Специфікації до держконтракту в редакції Додаткової угоди №3 від 10.06.2022) та «ІНФОРМАЦІЯ_5 (Продукція згідно з позиціями №2-4 Специфікації до Держконтракту в редакції Додаткової угоди №3 від 10.06.2022), АДРЕСА_3.

За доводами відповідача, у зв`язку з внутрішньополітичною ситуацією в АДРЕСА_3 (наявність значної частки в Парламенті республіки проросійських політичних партій, а також чиновників з проросійськими поглядами в урядових колах), виробник не міг постачати товар для потреб України безпосередньо, а тому відповідач був змушений закуповувати товар у виробника через компанії в третіх країнах.

14.03.2022 інопостачальником були отримані імпортний та експортний дозволи ІНФОРМАЦІЯ_8 на ввіз на вивіз продукції.

У зв`язку з стислими терміном поставки продукції, на виконання завдань ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо прискорення постачання військової продукції, відповідачем було направлено запит на адресу позивача з проханням прийняти рішення про залучення авіакомпанії ДП «ІНФОРМАЦІЯ_9» для перевезення продукції.

Для прискорення поставки відповідач уклав відповідно угоди на авіаперевезення з ДП «ІНФОРМАЦІЯ_9» та частково сплатив перевезення за власні кошти.

Також відповідач посилався на те, що на території завода-виробника продукції сталася пожежа, яка призвела до пошкодження обладнання. В підтвердження зазначених обставин відповідач направив на адресу позивача копію сертифікату ІНФОРМАЦІЯ_34 ІНФОРМАЦІЯ_33, копію листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_35, копію листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від ІНФОРМАЦІЯ_36, копію сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

Відповідно до листа відповідача за вих. ІНФОРМАЦІЯ_37 останній надіслав позивачу копію сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

Щодо доводів відповідача на те, що затримка у поставці продукції за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10 сталася не з вини відповідача, то судом враховано наступне.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 196 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Відтак, приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо відсутності вини відповідача у затримці поставки товару, не заслуговують на увагу, оскільки невиконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань перед ним є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є не прогнозованою обставиною, тим більше що контракт укладався після запровадження в Україні воєнного стану, а тому позивач мав врахувати ймовірне настання таких обставин при укладенні контракту, в тому числі за умов поставки товару з іноземної держави.

Щодо посилань відповідача на існування форс-мажорних обставин, що унеможливили належне виконання зобов`язань за державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_10, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_35, відповідач звернувся до позивача, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин, а саме пожежі, яка сталася на території завода-виробника продукції, що призвела до пошкодження обладнання.

Також, відповідач листом за вих. ІНФОРМАЦІЯ_37 надіслав позивачу копію сертифікату Торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

В підтвердження неможливості своєчасно здійснити виконання взятих на себе зобов`язань за контрактом, відповідач посилається на сертифікат ІНФОРМАЦІЯ_34 ІНФОРМАЦІЯ_33, лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_35, лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від ІНФОРМАЦІЯ_36 та сертифікат Київської торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24.

Згідно з сертифікатом Київської торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24, відповідачу засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та наявність обставин непереборної сили у продавця за зовнішньоекономічним контрактом, підтверджена сертифікатом ІНФОРМАЦІЯ_34 ІНФОРМАЦІЯ_33, період дії: з 11.04.2022 по 10.06.2022.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Відповідно до п. 7.3 Державного контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили, які виникли незалежно від волі сторін.

Відповідно до 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Отже, сертифікатом Київської торгово-промислової палати України ІНФОРМАЦІЯ_24 не є належним доказом щодо встановлення обставин непереборної сили у даних правовідносинах, оскільки підставою для укладення контракту слугувало саме введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а отже посилання на зазначені форс-мажорні обставини для виконання господарського зобов`язання за Державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставним. Більш того, як встановлено судом вище відповідач є юридичною особою, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому підписуючи з позивачем Державний контракт на поставку (закупівлю) товарів, мав усвідомлювати всі ризики, зокрема невиконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вище наведеного суд вважає необґрунтованими викладені у відзиві заперечення відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом підпункта 1 пункту 7.2 контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад тридцять днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що відповідні розрахунки здійснені правильно, у зв`язку із чим вимоги підлягають задоволенню повністю.

Як підтверджено матеріалами справи, мало місце прострочення поставки товару понад 30 днів, у зв`язку із чим, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 7% від вказаної суми. Розрахунок штрафу у сумі 26 757 681,92 грн є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідачем заявлено про зменшення розміру неустойки (штрафу та пені) до 99%.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені та штрафу відповідач посилається зокрема, на те, що зобов`язання з поставки товару відповідачем виконані у повному обсязі, значний розмір нарахованих штрафних санкцій, погіршення майнового стану підприємства у зв`язку з війною, а також відповідач зазначив, що бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів військового призначення, в тому числі і для ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

При застосуванні статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України Верховний Суд враховує сталу судову практику та усталені правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права. Відповідно до зазначених висновків, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зазначає, що застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Отже, враховуючи, що зменшення штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду, з огляду на обставин, які склалися у цій справі, дослідивши усі доводи відповідача та позивача, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій, виходить з того, що виключні обставини, з якими положення чинного законодавства, зокрема стаття 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, пов`язують можливість зменшення розміру штрафних санкцій, відсутні, відповідач не довів відсутності своєї вини у порушення договірного зобов`язання зі своєчасної поставки продукції, невідповідності розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення.

Крім того, з огляду на суперечливу поведінку представника відповідача під час розгляду справи, який займає взаємовиключні правові позиції, суд вважає, що відповідач намагається уникнути відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань за контрактом, укладеним з ІНФОРМАЦІЯ_1 за оборонним замовленням, та враховуючи специфіку даних правовідносин, поведінка відповідача є не прийнятною в умовах воєнного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 51 849 160,01 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

У відповідності до п. 2 ч. 1. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_2) пеню у сумі 25 091 478,09 грн, штраф у сумі 26 757 681,92 грн та судовий збір у сумі 777 737,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.09.2023.

Суддя О.В. Гулевець