ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Справа № 918/495/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Мельника О.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Гутнік М.А. самопредставництво

відповідача: Кудрявцев О.М. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу (суддя Політика Н.А., м.Рівне, повний текст складено 29.06.2023 року)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000"

про стягнення коштів у сумі 568 222 грн. 56 коп.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" про стягнення коштів у сумі 568 222 грн 56 коп., з яких: 359 833 грн 68 коп. - пеня, 208 388 грн 88 коп. - штраф.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" штрафні санкції в розмірі 568 222 грн. 56 коп., з яких: 359 833 грн 68 коп. - пеня, 208 388 грн 88 коп. - штраф та 8 523 грн 34 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішення Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.2023 р. у справі №918/495/23 частково у частині стягнення з ТОВ «Надія 2000» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 179 916, 84 грн. пені та 104 194,44 грн. штрафу і ухвалити нове рішення у цій частині, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відмовити. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано наступні обставини.

Зокрема, позивач надав до матеріалів справи претензією про сплату штрафних санкцій від 22.12.2022 року № 19208/001, в той же час не надавши суду відповідь відповідача ТОВ «Надія 2000» на вказану претензію від 06.02.2023 р. вих. № 01-06/02/23 з додатками - висновком ТПП України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 про істотну зміну обставин.

У зазначених письмових доказах ідеться про те, що часткове невиконання відповідачем ТОВ «Надія 2000» своїх зобов`язань перед позивачем за договором поставки № 53-122-01-22- 57 від 04.02.2022 р. зумовлено виключно об`єктивними обставинами, які виникли та продовжують існувати незалежно від волі відповідача ТОВ «Надія 2000», а саме: з 24.02.2022 розпочалась військова агресія рф та на території України було введений воєнний стан, а Постачальник, не будучи суб`єктом публічного права, не міг передбачити, що станеться така агресія і на територіях де розташовувалось виробництво вапна будуть вестись бойові дії та ракетні обстріли. У висновку ТПП України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 було детально досліджено причини неможливості ТОВ «Надія 2000», після 24.02.2022 р. забезпечити виконання умов договору поставки № 53-122-01-22-11757 від 04.02.2022 р. у повному обсязі. Зокрема, до таких причин відноситься: зупинення виробництва такими контрагентами ТОВ «Надія 2000» як ТОВ «Розвадів Будматеріали» та ТОВ «БУДПРОМЕСКПОРТ 2008», що підтверджується їх листами від 22.04.2022 р.; - збільшення іншим постачальником ціни продукції (вапна) у порівнянні із встановленою договору поставки № 53-122-01-22-11757 від 04.02.2022 р. на рівні 3000 грн./l тону, а саме: постачальник ТОВ «Галтехнопарк» пропонував поставку товару по ціні 5100 грн. за 1 тону, що значно перевищує ціну за договором поставки з позивачем та робить таку діяльність збитковою. Зазначені письмові докази не були додані до суду першої інстанції, оскільки судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про встановлення нового строку на подання відзиву на позовну заяву, тобто з незалежних від відповідача підстав. В той же час, на думку відповідача, дані письмові докази підтверджують обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення та у суду апеляційної інстанції є підстави для їх прийняття (поновлення відповідачу процесуального строку на подання таких письмових доказів).

Відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% з підстав того, що як вбачається із змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції, позивачем взагалі не заявлялась та не обґрунтовувалась позовна вимога та/або обставини понесення ним будь-яких реальних збитків від часткового невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-22-11757 від 04.02.2022 р

Відповідач виконував свої зобов`язання за договором поставки № 53-122- 01-22-11757 від 04.02.2022 р. вчасно та у повному обсязі до 24.02.2022 р., що було встановлено як господарським судом першої інстанції (див.: «- за видатковими накладними №113, №114, №115 та № 116 на суму 332 712 грн 00 коп. поставка відбулася з дотриманням визначених строків»), так і ТПП України у висновку від 01.08.2022 р. №1006/1.2 - «в період з 04.02.2022 р. по 21.04.2022 р. на виконання умов договору постачальник встиг поставити замовнику товар у кількості 516, 48 тон із загальної кількості згідно договору 1300 тон по визначеній у договорі ціні 3000 грн. за 1 тону». Що стосується не поставки відповідачем залишку товару за договором, то об`єктивна вина у цьому ТОВ «Надія 2000» відсутня, з урахуванням наведених вище обставин.

Також, на думку відповідача, за наведених вище обставин, розмір штрафних санкцій, передбачений договором поставки № 53-122-01-22-11757 від 04.02.2022 р. є надмірним, зокрема, пунктом 9.1. договору визначено, що у випадку порушення строків поставки за письмовою заявкою, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Тобто, за одне і те саме порушення (в залежності від його тривалості) передбачено застосування одразу двох видів штрафних санкцій - пені (за кожен день прострочення поставки) та штрафу.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу та розгляд апеляційної скарги призначено на 06 вересня 2023 року.

30 серпня 2023 року від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.2023 у справі № 918/495/23 залишити без змін.

04 вересня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" надійшли заперечення на відзив.

В судовому засіданні 06.09.2023 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.2023 р. у справі №918/495/23 частково у частині стягнення з ТОВ «Надія 2000» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 179 916, 84 грн. пені та 104 194,44 грн. штрафу і ухвалити нове рішення у цій частині, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 06.09.2023 року доводи апеляційної скарги заперечила та надала відповідні пояснення. Просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Надія 2000» повністю, а рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.2023 у справі № 918/495/23 залишити без змін.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" в судовому засіданні 06.09.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 4 лютого 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Замовник), від імені якого відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" (далі - Постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-11757 (далі - Договір; а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору).

Предметом поставки по даному договору є продукція: 4492000-5 Вапно будівельне, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 3 900 000,00 грн., крім того ПДВ - 780 000,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору, загальна сума договору (вартість продукції) становить 4 680 000,00 грн.

Кількість товару та ціна за одиницю товару вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору (п. 2.3. Договору).

У пункті 3.1. Договору сторонами погоджено, що період поставки продукції за договором - по 15.11.2022 року поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання Постачальником письмової заявки від Замовника. Продукція поставляється Постачальником окремими партіями (поетапно), рівномірне регулярне відвантаження - не більше 2-х піввагонів або вагонів типу "Хоппер" разово (при поставці з/д транспортом) або 4-х завантаження причепів на добу (при поставці автотранспортом), на умовах DDP згідно Incoterms-2010. Кількість кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою.

Місце поставки товару:

- при поставці залізничним транспортом - залізнична станція Рафалівка Львівської залізниці код 355105, код вантажоодержувача 4646 - ВП "Рівненська АЕС ДП "НАЕК "Енергоатом";

- при поставці автомобільним транспортом - 34400, м. Вараш, Рівненська обл., ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом".

За погодженням сторін можлива доставка залізничним транспортом у відкритих піввагонах, які є власністю ВП "Рівненська АЕС" (витрати, пов`язані з доставкою піввагонів власності ВП "Рівненська АЕС" до місця завантаження (залізнична станція) несе ВП "Рівненська АЕС").

Заявка на поставку продукції направляється Замовником цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення на поштову адресу Постачальника: 04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 256, та ел. адресу: .

Відповідальність за достовірність вказаної Постачальником поштової адреси та за отримання письмової заявки несе Постачальник.

Постачальник зобов`язаний при поставці автомобільними транспортом до 14:00 год. за 1 день до здійснення поставки, надавати інформацію про водія та автотранспорт котрі рухаються на адресу Замовника, шляхом направлення даних на електронну адресу . Поставка повинна бути здійснена Постачальником до 16:00 години.

Відповідно до п. 4.3. Договору при здійсненні Постачальником фактичної поставки продукції по специфікації № 1 (додаток 1 до даного договору) у місці поставки, яке зазначено в п. 3.1 даного договору, допускається відхилення фактичних показників щодо кількості об`єму від передбаченої специфікацією в меншу сторону, якщо не пов`язано з особливостями відвантаження та транспортування продукції, при цьому максимальний розмір допустимого відхилення не може перевищувати 5%.

Розділом 9 Договору сторони передбачили відповідальність, зокрема пунктом 9.1. визначено, що у випадку порушення строків поставки за письмовою заявкою, Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, Постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

У випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції.

Сплата штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання зобов`язань по Договору.

У випадку відмови Постачальника від виконання договору, що підтверджено фактом повернення підприємством поштового зв`язку заявки на поставку продукції, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% від загальної суми договору.

У п. 9.2. Договору, сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 3 (три) роки.

Усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами (п. 9.3. Договору).

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим (п. 9.4. Договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного Договору - по 01.03.2023 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 12.1. Договору).

Договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі, передбаченій законом або за згодою сторін (п. 12.3. Договору).

8 квітня 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої внесено зміни в додаток № 1 "Специфікація № 1" до Договору та викладено його в новій редакції.

17 квітня 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" укладено додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої внесено зміни до Розділу 6 Договору та викладено його в новій редакції.

28 вересня 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" укладено додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання договору поставки від 4 лютого 2022 року № 53-122-01-22-11757.

Договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих юридичних осіб.

Як встановлено судом, між сторонами підписано специфікацію № 1 до Договору.

Згідно специфікації № 1 сторони погодили поставку товару на загальну суму 4 680 000 грн 00 коп.

Специфікація підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб.

Крім того судом встановлено, що між сторонами підписано технічну специфікацію, яка є Додатком № 2 до Договору.

Технічна специфікація підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб.

Враховуючи умови договору, граничний строк виконання зобов`язання з поставки товару за договором поставки від 4 лютого 2022 року № 53-122-01-22-11757 - 15.11.2022 року.

11 лютого 2022 року Відокремленим підрозділом було направлено Товариству заявку №1 від 10.02.2022 року № 2386/041 на поставку вапна будівельного в об`ємі 500 т. (відправлення за трек-номером 997). З рекомендованого повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення № 997 вбачається, що Товариством отримано вказану заявку 14.02.2022 року (а.с. 17).

Враховуючи умови договору, граничний строк виконання зобов`язання з поставки товару за заявкою № 1 від 10.02.2022 року № 2386/041 - 16.03.2022 року включно.

21 квітня 2022 року Відокремленим підрозділом було направлено Товариству заявку № 2 від 20.04.2022 року № 5583/041 на поставку вапна будівельного в об`ємі 500 т. (відправлення за трек-номером 415). З рекомендованого повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення № 415 вбачається, що Товариством отримано вказану заявку 27.04.2022 року (а.с. 20).

Враховуючи умови договору, граничний строк виконання зобов`язання з поставки товару за заявкою № 2 від 20.04.2022 року № 5583/041 - 27.05.2022 року включно.

Крім того 13 травня 2022 року Відокремленим підрозділом було направлено Товариству заявку № 3 від 13.05.2022 року № 6692/041 на поставку вапна будівельного в об`ємі 300 т. (відправлення за трек-номером 325). З рекомендованого повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення № 325 вбачається, що Товариством отримано вказану заявку 20.05.2022 року (а.с. 23).

Враховуючи умови договору, граничний строк виконання зобов`язання з поставки товару за заявкою № 3 від 13.05.2022 року № 6692/041 - 20.06.2022 року включно.

На виконання умов Договору відповідачем було частково поставлено позивачу товар в об`ємі 516,48 т на загальну суму 1 859 328,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: від 16 лютого 2022 року № 113 (23,22) на суму 83 592 грн 00 коп. - отримано Замовником 01.03.2022 року; від 16 лютого 2022 року № 114 (23,24 т) на суму 83 664 грн 00 коп. - отримано Замовником 01.03.2022 року; від 22 лютого 2022 року № 115 (23,04 т) на суму 82 944 грн 00 коп. - отримано Замовником 01.03.2022 року; від 22 лютого 2022 року №116 (22,92 т) на суму 82 512 грн 00 коп. - отримано Замовником 01.03.2022 року; від 21 березня 2022 року № 111 (25,26 т) на суму 90 936 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 25 березня 2022 року № 117 (26,04 т) на суму 93 744 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 29 березня 2022 року № 119 (46,32 т) на суму 166 752 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 1 квітня 2022 року № 120 (39,26 т) на суму 141 336 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 5 квітня 2022 року № 123 (30,44 т) на суму 109 584 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 5 квітня 2022 року №127 (30,42 т) на суму 109 512 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 8 квітня 2022 року № 129 (28,5 т) на суму 102 600 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 8 квітня 2022 року № 130 (30,92 т) на суму 111 312 грн 00 коп. - отримано Замовником 11.04.2022 року; від 11 квітня 2022 року № 131 (30,3 т) на суму 109 080 грн 00 коп. - отримано Замовником 12.04.2022 року; від 11 квітня 2022 року № 132 (29,92 т) на суму 107 712 грн 00 коп. - отримано Замовником 12.04.2022 року; від 14 квітня 2022 року № 139 (23,54 т) на суму 84 744 грн 00 коп. - отримано Замовником 14.04.2022 року; від 14 квітня 2022 року № 140 (23,24 т) на суму 83 664 грн 00 коп. - отримано Замовником 14.04.2022 року; від 20 квітня 2022 року № 158 (30,1 т) на суму 108 360 грн 00 коп. - отримано Замовником 20.04.2022 року; від 20 квітня 2023 року № 159 (29,8 т) на суму 107 280 грн 00 коп. - отримано Замовником 20.04.2022 року (а.с. 25-42).

Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих юридичних осіб.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено строки виконання зобов`язань, передбачених п. 3.1. Договору поставки від 4 лютого 2022 року № 53-122-01-22-11757. Зокрема позивач зазначив, що Товариством поставлено товар з простроченням дати поставки:

- за видатковими накладними № 113, № 114, № 115 та № 116 на суму 332 712 грн 00 коп. поставка відбулася з дотриманням визначених строків;

- за видатковими накладними № 111, № 117, № 119, № 120, № 123, № 127, № 129 та № 130 на суму 925 776 грн 00 коп. поставка відбулася 11.04.2022 року, з простроченням визначених строків на 25 днів;

- за видатковими накладними № 131 та № 132 на суму 216 792 грн 00 коп. поставка відбулася 12.04.2022 року, з простроченням визначених строків на 26 днів;

- за видатковими накладними № 139 та № 140 на суму 168 408 грн 00 коп. поставка відбулася 14.04.2022 року, з простроченням визначених строків на 28 днів;

- за видатковими накладними № 158 та № 159 на суму 215 640 грн 00 коп. поставка відбулася 20.04.2022 року, з простроченням визначених строків на 34 дні.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 22.12.2022 року № 19208/001-юр про сплату штрафних санкцій в розмірі 568222,56 грн. (а.с. 43).

Враховуючи вищевикладене, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" про стягнення коштів у сумі 568 222 грн 56 коп., з яких: 359 833 грн 68 коп. - пеня, 208 388 грн 88 коп. - штраф.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" штрафні санкції в розмірі 568 222 грн. 56 коп., з яких: 359 833 грн 68 коп. - пеня, 208 388 грн 88 коп. - штраф та 8 523 грн 34 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Як вбачається з апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" оскаржує рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу та просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.2023 р. у справі №918/495/23 частково у частині стягнення з ТОВ «Надія 2000» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 179 916, 84 грн. пені та 104 194,44 грн. штрафу і ухвалити нове рішення у цій частині, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відмовити. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Отже, рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 з урахуванням вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції переглядається лише в оскаржуваній частині.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 179 916, 84 грн. пені та 104 194,44 грн. штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено встановлене договором зобов`язання з поставки товару.

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Наведені норми свідчать, що за порушення зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до п. 9.1. Договору у випадку порушення строків поставки, Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, Постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що враховуючи умови п. 3.1. Договору та дати поставки за видатковими накладними від 21 березня 2022 року № 111, від 25 березня 2022 року № 117, від 29 березня 2022 року № 119, від 1 квітня 2022 року № 120, від 5 квітня 2022 року № 123, № 127, від 8 квітня 2022 року № 129, № 130 на суму 925 776 грн 00 коп. відповідачем поставлено товар з прострочкою в 25 днів, за видатковими накладними від 11 квітня 2022 року № 131 та № 132 - з прострочкою в 26 днів, за видатковими накладними від 14 квітня 2022 року № 139 та № 140 - з прострочкою в 28 днів, а за видатковими накладними від 20 квітня 2022 року № 158 та № 159 - з прострочкою в 34 дні.

В загальному сума пені за прострочення поставки товару за Договором за заявкою №1 від 10.02.2022 за №2386/041 становить 38811,02 грн.

Крім того, зобов`язання з поставки товару за заявкою № 2 від 20.04.2022 року №5583/041 не виконане, зокрема за вказаною заявкою у строк, визначений договором, поставка товару не була здійснена в об`ємі 483,52 т. на загальну суму 1 740 672 грн 00 коп. з ПДВ (483,52 * 3 000,00*20%); за заявкою № 3 від 13.05.2022 року № 6692/041 не виконане, зокрема за вказаною заявкою у строк, визначений договором, поставка товару не була здійснена в об`ємі 300 т. на загальну суму 1 080 000 грн 00 коп. з ПДВ (300 * 3 000,00*20%).

28 вересня 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" укладено додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання договору поставки від 4 лютого 2022 року № 53-122-01-22-11757.

В пункті 12.3. Договору сторони узгодили, що договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі, передбаченій законом або за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з огляду на те, що сторонами 28.09.2022 року укладено додаткову угоду, якою вирішено розірвати договір за згодою сторін, то договір від 4 лютого 2022 року №53-122-01-22-11757 розірвано з 29.09.2022 року.

Станом на 28.09.2022 року (строк дії Договору) поставка товару за заявкою № 2 від 20.04.2022 року № 5583/041 та № 3 від 13.05.2022 року № 6692/041 не здійснена.

Прострочка поставки товару на суму 1 740 672,00 грн. за Договором за заявкою № 2 від 20.04.2022 року № 5583/041 з 28.05.2022 року по 27.09.2022 року складає 123 дні, що в результаті становить 214 102,66 грн. пені.

Прострочка поставки товару на суму 1 080 000,00 грн. за Договором за заявкою № 3 від 13.05.2022 року № 6692/041 з 21.06.2022 року по 27.09.2022 року складає 99 днів, що в результаті становить 106 920,00 грн. пені.

В свою чергу штраф за прострочення поставки понад 30 діб становить 208 388,88 грн. (2976984,00 (156312,00 грн. + 1740672,00 + 1080000,00 грн.) х 7% = 208 388,88 грн.).

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку вказаного позивачем в позовній заяві розрахунку пені та штрафу та встановлено, що розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. Натомість відповідач свого контрразрахунку суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з огляду на допущене ним прострочення поставки товару за видатковими накладними від 21 березня 2022 року № 111, від 25 березня 2022 року № 117, від 29 березня 2022 року № 119, від 1 квітня 2022 року № 120, від 5 квітня 2022 року № 123, №127, від 8 квітня 2022 року № 129, № 130, від 11 квітня 2022 року № 131 та № 132, від 14 квітня 2022 року № 139 та № 140, від 20 квітня 2022 року № 158 та № 159 зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, встановлену в п. 3.1. Договору в розмірі 359 833 грн 68 коп.. Разом з тим відповідач за прострочення поставки товару зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 7% вказаної вартості, встановлений в п. 3.1. Договору в розмірі 208 388 грн 88 коп..

Водночас, колегія суддів відзначає, що з апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржуючи рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу, не оспорює визначений позивачем період прострочення зобов`язання за який було нараховано штрафні санкції, як і власне розмір нарахованих штрафних санкцій, а лише просить зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на 50%.

Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Водночас, стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: "Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Тобто, колегія суддів відзначає, що іншим практичним прикладом може бути таке формулювання: «Відповідальність за порушення строків поставки товару встановлюється у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.»

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією".

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

В даному випадку Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (пені, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (про що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та викладено правову позицію у постановах Верховного Суду, зокрема від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19).

У постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, наведено висновок про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що застосоване у частині 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не надано в силу приписів статей 74 ГПК України, 233 ГК України доказів, що відповідач не бажав вчинення прострочення поставки товару за Договором поставки від 04 лютого 2022 року №53-122-01-22-11757 та що вказані прострочення були зумовлені винятковими обставинами.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про наявність у суду апеляційної інстанції підстав для прийняття в якості доказів для зменшення розміру штрафних санкцій нових доказів, а саме відповіді на претензію від 06.02.2023 р. вих. №01-06/02/23 та висновку Торгово-промислової палати України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 про істотну зміну обставин, які додані до апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідач зазначає, що вказані письмові докази не були додані до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про встановлення нового строку на подання відзиву на позовну заяву, тобто з незалежних від відповідача підстав.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним твердженням відповідача, оскільки п.5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Рівненської області від 25.05.2023 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №918/495/23 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з вручення даної ухвали (а.с.57). З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявного в матеріалах справи вбачається, що відповідач отримав вказану ухвалу суду першої інстанції - 31.05.2023 року (а.с.60), що також спростовує твердження відповідача що про розгляд справи дізнався безпосередньо перед її вирішенням з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ст. 178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Разом з тим, відповідачем не подано до суду першої інстанції відзив на позов протягом строку встановленого ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.05.2023 року по справі №918/495/23.

Як визначено ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі неподання відповідачем відзиву в установлені судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції не скористалась своїм правом на подання відзиву відповідно до ст. 165 ГПК України, не подав заперечень проти позову та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Поряд з цим, твердження відповідача в якості поважної причини неподання відзиву на позовну заяву, що ним не була отримана позовна заява з додатками, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направив копію позовної заяви з додатками у даній справі на адресу відповідача: вул.Кирилівська, буд.82, офіс 256, м.Київ, 04080, що підтверджується описом вкладення цінного листа та поштовою накладною за №862 (а.с.52-53).

Така адреса відповідача є актуальною, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні 06.09.2023 року, а відтак саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції.

В судовому засіданні 06.09.2023 року колегією суддів з пояснень представника позивача з`ясовано, що вказана позовна заява повернута на адресу позивача з відміткою Укрпошти - «за закінченням терміну зберігання».

В контексті викладеного, судова колегія вважає за необхідне відзначити, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Близький за змістом правовий висновок щодо надсилання процесуальних документів викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20 та від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 17.11.2021 у справі №908/1724/19 та від 01.03.2023 у справі №910/18543/21).

Суд апеляційної інстанції акцентує, що відповідач є юридичною особою, на яку відповідно до статті 4, частини першої, пункту 10 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил поштового зв`язку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №911/2735/21.

Таким чином, вказаними обставинами підтверджується направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви з додатками за належною адресою: вул.Кирилівська, буд.82, офіс 256, м.Київ, 04080, а тому доводи відповідача про неотримання позовної заяви є безпідставними.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарське процесуальне законодавство не передбачає можливості встановлення нового строку для подання відзиву, а тому у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про встановлення нового строку для подання відзиву на позов.

Вказане свідчить про відсутність незалежних від відповідача підстав для неподання вищевказаних письмових доказів до суду першої інстанції.

Таким чином, вказаних доказів неможливості вчасного подання до суду першої інстанції відповіді на претензію від 06.02.2023 р. вих. №01-06/02/23 та висновку Торгово-промислової палати України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 про істотну зміну обставин з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника, відповідачем суду апеляційної інстанції ненадано.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Зазначені норми свідчать, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень по суті спору. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Останній не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7,13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 статті 13 ГПК України).

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.

Отже, судом першої інстанції були створені всі належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, однак відповідач під час розгляду справи №918/495/23 не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення (продовження) строку на подання відзиву на позов та долучення до матеріалів справи відповіді на претензію від 06.02.2023 р. вих. №01-06/02/23 та висновку Торгово-промислової палати України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 про істотну зміну обставин.

Таким чином, колегія суддів не вбачає в доводах апелянта "винятковості випадку" чи зазначення "причини, що об`єктивно не залежать від особи", тому прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем до апеляційної скарги відповідь на претензію від 06.02.2023 р. вих. №01-06/02/23 та висновок Торгово-промислової палати України від 01.08.2022 р. №1006/1.2 про істотну зміну обставин, не можуть бути прийняті судом.

За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. При цьому, за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів існування саме виняткових обставин, які б слугували підставою для зменшення заявлених до стягнення у позові сум пені та штрафу за ініціативою суду. Щодо посилань відповідача на надміру великі нарахування суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що їхній розмір визначався не довільно позивачем, а є результатом домовленості обох контрагентів договірних відносин. Тобто, укладаючи договір відповідач погодився із усіма його умовами та в ході судового розгляду в суді першої інстанції із заявами про зменшення нарахувань, здійснених на підставі цих домовленостей, до суду першої інстанції не звертався.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції за одне порушення двічі притягнув його до юридичної відповідальності: перше - наклав штраф, друге - стягнув пеню, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Так, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому, щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується з свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 29.06.2023 року у справі №922/999/22.

З огляду на викладене вище та встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача спірних грошових коштів.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" не підлягає задоволенню.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2000" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 29.06.23 р. у справі №918/495/23 в частині стягнення 179916,84 грн. пені та 104194,44 грн. штрафу, без змін.

2. Справу №918/495/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "07" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.