РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2023Справа № 910/9905/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Горенюк Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС", м.Київ

до відповідача: Державної податкової служби України, м. Київ

про стягнення 603 750,46 грн,

За участю представників сторін:

від позивача: Невструєв Л.Б.

від відповідача: Бонка Р.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової служби України про стягнення основного боргу в сумі 596 429,89 грн, пені в сумі 6536,22 грн та 3% річних в розмірі 784,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором №14 від 16.04.2021 про постачання електричної енергії в частині оплати спожитої у грудні 2022 електричної енергії.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що позивачем у листопаді 2023 було направлено повідомлення про розірвання договору №14 від 16.04.2021 в односторонньому порядку. До того ж, вказаним учасником судового процесу було долучено до матеріалів справи підписаний обома сторонами акт приймання-передачі електричної енергії №УГР00004187 на суму 957 568,61 грн та вказано, що обсяги електричної енергії, які були спожиті згідно змісту вказаного акту було в повному обсязі оплачено згідно платіжного доручення №5422 від 28.12.2021, що на думку відповідача вказує на відсутність у Державної податкової служби України невиконаних зобов`язань з оплати електричної енергії, спожитої у грудні 2021. Одночасно, у відзиві заявлено про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням відповідача.

Ухвалою від 22.08.2023 судом постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення сторін та призначено судове засідання на 06.09.2023.

Представником позивача у судовому засіданні було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача у судовому засіданні 06.09.2023 було надано заперечення проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 06.09.2023 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (постачальник) та Державною податковою службою України (споживач) було укладено договір №14 про постачання природного газу, за умовами п.2.1 якого постачальник продає товар: електрична енергія згідно коду ДК 021:2015:09310000-5 - електрична енегія, споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.2.2 договору №14 від 16.04.2021 обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у сторін улкданих у втсановленому порядку з оператором системи розподілу договорів про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії, а постачальник отримує доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території ОСР.

У п.2.3 договору №14 від 16.04.2021 вказано, що вартість електричної енергії за цим договором визначається як сума очікуваної вартості цього договору, та становить 8 347 014,11 грн без податку на додану вартість, крім того податок на додану вартість 1 669 402,82 грн, всього з податком на додану вартість - 10 016 416,93 грн, в тому числі: загальний фонд 9 946 416,93 грн, враховуючи податок на додану вартість 1 657 736,15 грн; спеціальний фонд; за рахунок відшкодованих коштів 70 000 грн, враховуючи податок на додану вартість 11 666,67 грн; за рахунок власних коштів підприємства.

Загальна сума договору становить 10 016 416,93 грн, в тому числі податок на додану вартість 1 669 402,82 грн.

Пунтком 3.1 договору №14 від 16.04.2021 унормовано, що початком постачання електричної енергії споживачу є 01.04.2021.

Споживач розраховується з постачальником за елетричну енергію за вартістю, що визначається відпоідно до механізму визначення вартості електричної енергії, наведеної у додатку №2 до цього договору. Ціна електричної енергії має визначатись постачальником у рахунках про оплату електричної енергіх за цим договором. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла сума коштів, що підлягає сплаті за електричну енергію відповідно до умов цього договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п.п.5.1, 5.3, 5.4, 5.5).

За умовами п.5.6 договору постачальник до 12 (дванадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє споживачу рахунок за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії. Споживач здійснює оплату за цим договором в національній валюті України, в безготівковій формі за фактично спожиту електроенергію щомісяця шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дати підписання представниками сторін та закріплення печатками актів купівлі-продажу електричної енергії. Рахунок про сплату за споживання електроенергії формується постачальником з урахуванням отриманих від споживача фактичних оплат попередніх періодів. Постачальник підписує акт купівлі-продажу електричної енергії (у двох примірниках), за відповідний розрахунковий період та направляє споживачу його оригінал. Споживач підписує зі свого боку акти купівлі-продажу електричної енергії та направляє один примірник акта купівлі-продажу електричної енергії постачальнику до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Пунктом 5.7 договору №14 від 16.04.2021 визначено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у встановлені договором строки, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня.

У разі виникнення у споживача заборгованості за електричну енергію за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність (обмежену платоспроможність) споживача. Графік погашення заборгованості оформляється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення сторонами та дотримання споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим договором. У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором (п.5.8 договору №14 від 16.04.2021).

У п.14.1 вказано, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2021, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Як вбачається з матерілаів справи, за наслідками споживання відповдачем електричної енергії у грудні сторонами було складено та підписано акт №УГР00004187, в якому визначено вартість спожитою у період з 21.12.2021 по 24.12.2021 електричної енергії в сумі 957 5668,61 грн.

Вказаний обсяг електричної енергії було оплачено споживачем згідно платіжного доручення №5422 від 28.12.2021 (внутрішній номер 190537947) на суму 957 568,61 грн, датою проведення банком є 30.12.2021.

Листами Акціонерним товариством "ДТЕК Київськи електромережі" №3/01/9014 від

23.03.2023 року та №3/03/13046 від 01.05.2023р. повідомив позивача та відповідача про те, що споживачу Державна податкова служба України було проведено коригування фактично спожитих обсягів електричної енергії в бік збільшення на 181 607 кВт/год.

Таким чином, як стверджує позивач, період з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року на об`єкти відповідача фактично було поставлено електричну енергію обсягом 459 416,00 кВт/год на загальну суму 1 526 998,50 грн з податком на додану вартість.

Зважаючи на проведене оператором розподілу коригування поставлених обсягів електричної енергії, позивачем було надіслано відповідачу два примірника акта-коригування

№709 приймання-передачі електричної енергії від 01.05.2023р. Вказаний акт-коригування Відповідач отримав 15.05.2023р, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з офіційного сайту Акціонерного товариства "Укрпошта".

Проте, як вказують сторони, відповідач не повернув позивачу підписаний та погоджений його екземпляр акта-коригування №709 приймання-передачі електричної енергії від 01.05.2023 року та не оплатив спожиті 181 607 кВт/ год, які були до кориговані в сторону збільшення Акціонерним товариством "ДТЕК Київськи електромережі".

Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової служби України про стягнення основного боргу в сумі 596 429,89 грн, пені в сумі 6536,22 грн та 3% річних в розмірі 784,35 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що позивачем у листопаді 2023 було направлено повідомлення про розірвання договору №14 від 16.04.2021 в односторонньому порядку. До того ж, вказаним учасником судового процесу було долучено до матеріалів справи підписаний обома сторонами акт приймання-передачі електричної енергії №УГР00004187 на суму 957 568,61 грн та вказано, що обсяги електричної енергії, які були спожиті згідно змісту вказаного акту було в повному обсязі оплачено згідно платіжного доручення №5422 від 28.12.2021, що на думку відповідача вказує на відсутність у Державної податкової служби України невиконаних зобов`язань з оплати електричної енергії, спожитої у грудні 2021.

Оцінюючи подані сторонами докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з п.14 ч.1 ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч.1-2 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1 - 6 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За умовами п. 4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Водночас відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п.1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Судом вище було встановлено, що листами Акціонерним товариством "ДТЕК Київськи електромережі" №3/01/9014 від 23.03.2023 року та №3/03/13046 від 01.05.2023р. повідомив позивача та відповідача про те, що споживачу Державна податкова служба України було проведено коригування фактично спожитих обсягів електричної енергії в бік збільшення на 181 607 кВт/год.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що період з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року на об`єкти відповідача фактично було поставлено електричну енергію обсягом 459 416,00 кВт/год на загальну суму 1 526 998,50 грн з податком на додану вартість.

При цьому, в контексті наведеного судом враховано, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували б дійсні обсяги споживання електричної енергії у грудін 2021, які було визначено Акціонерним товариством "ДТЕК Київськи електромережі", як адміністратором комерційного обліку, спростовано не було.

Таким чином, твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості на суму 569 429,89 грн є обгрунтованими.

Одночасно, суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність обов`язку з оплати електричної енергії за грудень 2021 у відповідності до направленого позивачем акту-коригування, з огляду на здійснення оплати за актом приймання-передачі електричної енергії №УГР00004187 на суму 957 568,61 грн згідно платіжного доручення №5422 від 28.12.2021. При цьому, судом враховано, що зі змісту вказаного акту вбачається, що останній містить дані стосовно обсягів спожитої електричної енергії за період з 21.12.2021 по 24.12.2021, а не за весь місяць. Доказів не здійснення споживання електричної енергії з 01.12.2021 по 21.12.2021 та з 25.12.2021 по 31.12.2021 відповідачем до матеріарів справи представлено не було.

Отже, висловлені відповідачем у відзиві заперечення, ніяким чином не спростовують обставин щодо дійсного обсягу споживання Державною податковою інспекцією України у грудні 2021 електричної енергії, а отже, і наявності обов`язку з її оплати, строк виконання якого настав.

До того ж, посилання відповідача на те, що позивачем у листопаді 2023 було направлено повідомлення про розірвання договору №14 від 16.04.2021 в односторонньому порядку також ніяким чином не нівелюють обов`язку споживача здійснити в повному обсязі оплату дійсного обсягу споживання електричної енергії за грудень 2021.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" до Державної податкової служби України про стягнення основного боргу в сумі 569 429,89 грн

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 6536,22 грн та 3% річних в розмірі 784,35 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 5.7 договору №14 від 16.04.2021 визначено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у встановлені договором строки, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З огляду на порушення відповідачем строків здійснення компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 6536,22 грн та 3% річних в розмірі 784,35 грн

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що в межах визначних заявником періодів нарахування, останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" до Державної податкової служби України про стягнення основного боргу в сумі 596 429,89 грн, пені в сумі 6536,22 грн та 3% річних в розмірі 784,35 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної податкової служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (04070, м.Київ, вул.Сагайдачного Петра, буд.25, літ.Б, офіс 5, ) основний борг в сумі 596 429,89 грн, пеню в сумі 6536,22 грн, 3% річних в розмірі 784,35 грн та судовий збір в сумі 9056,26 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2023.

Суддя В.В. Князьков