ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2023 р. Справа №914/85/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: не з`явився,

відповідача: Карабань В.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод» №1629 від 19.06.2023 (вх. суду від 20.06.2023 №01-05/1982/23)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 (повний текст рішення складено 26.05.2023, суддя Матвіїв Р.І., м. Львів)

у справі № 914/85/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжметбрухт», м. Запоріжжя,

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів,

про: стягнення 245 100,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У грудні 2021 року ТОВ «Запоріжметбрухт» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ДП "Львівський бронетанковий завод" про стягнення 245100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як єдиний учасник та переможець електронного аукціону здійснив повну оплату за брухт чорних металів (вид 500) у кількості 30,0 тонн згідно рахунку-фактури № 160 від 11.08.2021 на суму 245 100,00 грн, проте відповідач поставки не виконав. При цьому, позивач стверджує, що ним на виконання умов електронного аукціону було підписано протокол та Договір на поставку металобрухту, але з невідомих причин відповідач не повернув примірник зазначеного договору. На думку позивача, підтвердженням укладення між сторонами договору з постачання металобрухту є виставлений відповідачем рахунок-фактура, де в графі умова продажу зазначено - «Договір №641 від 11.08.2021 року», а в графі отримувач - «Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжметбрухт».

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.05.2023 у справі №914/85/22 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 245100,00 грн боргу та 3 675,00 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що після проведення електронного аукціону 11.08.2021 позивач сплатив відповідачу 245 100,00 грн. Проте, договір поставки надалі укладений не був, факт поставки також не відбувся. Тобто, підстава, на якій відповідачем набувалися грошові кошти, згодом відпала. Відповідачем такий факт не заперечувався. Більше того, відповідач під час розгляду справи вчиняв дії, спрямовані на добровільне повернення коштів позивачу, проте, такий переказ коштів не вдалося здійснити через відсутність у позивача банківського рахунку. Тому грошові кошти у сумі 245 100,00 неправомірно утримуються відповідачем і підлягають поверненню власнику.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод» не погодилося з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку скаржника, право позивача на повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів не порушено відповідачем, а фактично заблоковане самим позивачем. Скаржник 25.04.2023 р. (за місяць до ухвалення оскаржуваного рішення) перерахував позивачу кошти у сумі 245 100 грн, проте оскільки у позивача був закритий банківський рахунок - кошти повернулись назад до відповідача. Таким чином, позивач не вживав жодних заходів для одержання коштів, а саме: одержання коштів безпосередньо у касі чи надання відповідачу проекту договору про відступлення права вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод».

Позивач зазначає, що відповідач не заперечує ані факту одержання коштів, ані їх розміру. Вказує, що твердження скаржника про те, що позивач не вживав жодних заходів для одержання коштів не відповідає дійсності, оскільки представник позивача у судовому засідання під час розгляду справи у суді першої інстанції повідомив про готовність отримати кошти в касі. Позивач повідомляє, що через розірвання банківською установою договірних відносин з ТОВ «Запоріжметбрухт» та закриттям поточного рахунку, надіслані відповідачем кошти повернулись йому назад. Зазначає, що відповідно до звичаїв ділового обороту, обов`язок здійснити активні дії лежить на зобов`язаній стороні.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі №914/85/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод".

Ухвалою від 17.07.2023 призначено розгляд справи в судовому засіданні 29.08.2023.

У судовому засіданні 29.08.2023 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

06.08.2021 ТОВ «Запоріжметбрухт» надало цінову пропозицію № 761 щодо участі в аукціоні на продаж згідно ДК 021:20-3 - вторинної металевої відновленої сировини (брухт чорних металів (вид - 500)), відповідно до якої запропонувало свою ціну на рівні 245 100,00 грн без ПДВ (том 1, а.с. 41). Організатор зазначеного аукціону - Укроборонпром ДП «Львівський бронетанковий завод».

08.08.2021 сформовано Протокол проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-07-27-000028-2, згідно якого єдиним учасником та переможцем зазначено ТОВ «Запоріжметбрухт» з ціною реалізації лоту 245 100 грн (том 1, а.с. 42-43).

Вказаний протокол підписано:

10.08.2021 директором ТОВ «Запоріжметбрухт» Китайгорою Є.В. (зі сторони переможця електронного аукціону);

11.08.2021 представником Товарної біржі «Катеринославська» Тищенко Л.С. (зі сторони оператора, через електронний майданчик якого надано найвищу цінову пропозицію);

17.08.2021 директором Укроборонпром ДП «Львівський бронетанковий завод» Андрощуком В.А. (зі сторони організатора).

11.08.2021 відповідач виставив рахунок-фактуру № 160 для оплати за брухт чорних металів (вид - 500) у кількості 30,0 тонн на суму 245 100,00 грн (том 1, а.с. 22).

16.08.2021 позивач здійснив оплату відповідачу 245 100,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2635 з призначенням: «Оплата за брухт чорних металів зг. рах. №160 від 11.08.21 р. Без ПДВ» (том 1, а.с. 23).

У матеріалах справи міститься конкурсна документація процедури - електронного аукціону (продажу), сформована Укроборонпром ДП «Львівський бронетанковий завод». Пунктом 2.2. визначено умови поставки за Інкотермс-2010 - EXW. Також цим пунктом унормовано, що порядок передоплати після підписання Договору - 100%; передоплата протягом 10 календарних днів з дня отримання рахунку; термін вивезення - протягом 30 робочих днів після надходження на поточний рахунок Продавця 100% передоплати вартості товару згідно договору. Згідно з підпункту 3 пункту 6.1 конкурсної документації, переможець аукціону має укласти договір купівлі-продажу майна з організатором протягом 20-ти робочих днів із дня наступного за днем формування протоколу електронного аукціону та провести розрахунки з організатором відповідно до умов договору (том 1, а.с. 48).

04.10.2021 позивач звернувся з листом №0410/21юр, у якому просить відповідача повернути передоплату в розмірі 245 100 грн, оскільки товар не був відвантажений з незалежних для ТОВ «Запоріжметбрухт» причин (том 1, а.с. 6). В цьому листі вказано банківські реквізити, на які відповідач повинен повернути кошти. Докази надіслання вимоги відповідачу наявні в матеріалах справи (том 1, а.с. 7).

28.12.2021 позивач направив на електронну пошту відповідача лист-вимогу про надіслання підписаного договору від 11.08.2021 року №641 на його електронну адресу до кінця робочого дня та оригіналу договору - на юридичну адресу ТОВ «Запоріжметбрухт» (том 1, а.с. 26).

03.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод» звернулось до Господарського суду Львівської області з клопотанням про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції від 25.04.2023 №2713 та роздруківку з банківської виписки, згідно яких відповідач перерахував позивачу кошти у сумі 245 100,00 грн, проте ці кошти повернулись йому назад, у зв`язку із закриттям поточного банківського рахунку позивача. У свою чергу, 23.05.2023 р. позивачем надано пояснення щодо порядку виконання судового рішення, де зазначено, що за умови задоволення Господарським судом Львівської області позовних вимог ним буде надано відповідачу банківські реквізити для добровільного виконання рішення суду (після відкриття банківського рахунку ТОВ «Запоріжметбрухт»). Також, позивач може прийняти виконання судового рішення шляхом внесення суми боргу в касу підприємства з урахуванням обмежень щодо суми щоденного розрахунку.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Як зазначено вище, предметом даного спору є вимога ТОВ «Запоріжметбрухт» до ТОВ «ЛБТЗ» про стягнення сплачених коштів у сумі 245 100,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно із ст. 181 ГК України, господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 185 ГК України визначено, що до укладення господарських договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних організованих ринків капіталу, організованих товарних ринків, ярмарків та публічних торгів.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Позивач покликається на договір поставки №641 від 11.08.2021, проте суду не надано цього договору.

В той час, як встановлено судом першої інстанції та зазначено вище, після проведення електронного аукціону позивач сплатив відповідачу 245 100,00 грн. за поставку 30,0 тонн брухту чорних металів, проте сам договір поставки, передбачений конкурсною документацією, сторонами у письмовій формі не укладався. Поставка товару не відбулась.

Таким чином, відсутні підстави для ототожнення факту виставлення рахунку-фактури відповідачем та сплати його позивачем з укладенням сторонами договору поставки, а відтак набуттям відповідачем спірної суми грошових коштів за наявності правової підстави.

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2019 у справі № 904/5726/19 зазначає про те, що у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia(близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 та від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц) .

Таким чином, суд першої інстанції, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, - підставно самостійно здійснив правильну правову кваліфікацію останніх та застосував для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої

За таких обставин, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).

За приписами ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).

У даній справі підлягали встановленню підстави набуття відповідачем коштів в порядку виконання договірного зобов`язання або за відсутності правової підстави, оскільки договірний характер правовідносин, за відсутності їх припинення (розірвання тощо) виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

У наявних матеріалах справи не підтверджений належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами у розумінні статтей 74, 76-79 ГПК України факт укладення між позивачем та відповідачем договору поставки від 11.08.2021 року №641, в результаті проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-07-27-000028-2.

Таким чином, відсутні правові підстави для утримання відповідачем перерахованих позивачем коштів у сумі 245 100,00 грн.

Кошти можуть бути витребувані відповідно до положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Доводи апелянта, що право позивача на повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів ним не порушено, а фактично заблоковане самим позивачем, оскільки під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції ним вчинялись дії з повернення позивачу повної суми коштів на банківський рахунок, проте, внаслідок розірвання позивачем договірних відносин з банком та закриттям поточного рахунку, зазначені кошти автоматично повернулись відповідачу - колегією суддів відхиляються, оскільки відсутність відкритого банківського рахунку у позивача на час розгляду справи в суді першої інстанції не нівелює обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти у сумі 245 100,00 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 у справі № 914/85/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 у справі № 914/85/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод» №1629 від 19.06.2023 (вх. суду від 20.06.2023 №01-05/1982/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 у справі № 914/85/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 07.09.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець