РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.08.2023Справа № 912/1640/22 (910/14742/22)

За позовом Фермерського господарства "Віра Вікторія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Експосервіс"

про стягнення 2 975 279,80 грн

в межах справи

в межах справи №912/1640/22

За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний номер відсутній)

до Фермерського господарства "Віра Вікторія" (01601, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 8, ідентифікаційний номер 37153835 )

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від позивача- Галич А.С.

від відповідача- не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №912/1640/22 про банкрутство Фермерського господарства "Віра Вікторія".

У грудні 2022 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фермерського господарства "Віра Вікторія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Експосервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 2 975 279,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 (суддя Шкурдова Л.М.), після усунення недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2023, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14742/22 за правилами загального позовного провадження.

10.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача.

17.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

20.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог.

20.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про витребування.

21.02.2023 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про роз`єднання позовних вимог, задовольнив клопотання відповідача про витребування доказів, витребував у позивача оригінал видаткової накладної №11 від 01.10.2021 на суму 698 240,00 грн до Договору поставки №011021/21 від 01.10.2021 та видаткової накладної №12 від 12.10.2021 на суму 777 184,24 грн до Договору поставки №071021/21 від 07.10.2021, встановив позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив - 15 днів з моменту проголошення ухвали, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 14.03.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначено на 11.04.2023

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 відкладено судове засідання на 09.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 призначено судове засідання на 30.05.2023.

29.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про вступ у справі як третьої особи

У судовому засідання 30.05.2023 оголошено перерву до 06.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вступ у справу.

01.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 матеріали справи №910/14742/22 за позовом Фермерського господарства "Віра Вікторія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Експосервіс" про стягнення 2 975 279,80 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №912/1640/22 про банкрутство Фермерського господарства "Віра Вікторія".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 прийнято справу №910/14742/22 за позовом Фермерського господарства "Віра Вікторія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Експосервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 2 975 279,80 грн. до розгляду в межах справи №912/1640/22, призначено судове засідання на 02.08.2023.

У судовому засіданні 02.08.2023 оголошено перерву до 30.08.2023.

Під час судового засідання 30.08.2023 представник позивача наголосив на намірі сторін укласти мирову угоду, що подана на затвердження судом. Також, представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити в заявленому розмірі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підписана ним розписка від 02.08.2023 про оголошення перерви в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2023 відмовлено в затвердженні мирової угоди від 31.05.2023, укладеної між ТОВ "Ресурс Експосервіс" та ФГ "Віра Вікторія".

Поряд із цим, 30.08.2023 о 14:09 год. канцелярією суду зареєстровано пояснення Фермерського господарства "Віра Вікторія" щодо позовних вимог. У даних поясненнях зазначено, що в разі не задоволення судом заяви про затвердження мирової угоди від 31.05.2023, Фермерське господарства "Віра Вікторія" просить задовольнити позовні вимоги тільки в частині основного боргу в сумі 2 111 744,24 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Проте, як убачається з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції від 30.08.2023, судове засідання розпочато 10:46:50 год. та завершено 11:16:05 год. проголошенням рішення суду.

Таким чином, подання Фермерським господарством "Віра Вікторія" до суду письмових пояснень 30.08.2023 здійснено після проведення судового засідання.

До того ж, під час судового засідання 30.08.2023 представник позивача під фіксування судового засідання технічними засобами не повідомив суд про наявність таких пояснень та викладених у них вимог щодо часткового задоволення позову лише в межах суми основного боргу.

Як слідує з технічного запису судового засідання 30.08.2023, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, що заявлені в позовній заяві, та не зазначав про підтримання позовних вимог лише щодо основної суми боргу.

За наведених обставин, оскільки станом на час ухвалення судового рішення в судовому засіданні 30.08.2023 у суду та в матеріалах справи були відсутні письмові чи усні пояснення позивача про підтримання позовних вимог лише в частині стягнення основної заборгованості, суд здійснював розгляд справи в межах заявлених у позовній заяві позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2021 між Фермерським господарством "Віра Вікторія" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс Експосервіс" (покупець) укладено договір № 0307/21.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити у передбачені договором строки, а покупець - прийняти та оплатити, згідно з умовами цього договору товар, визначений п. 2.1 договору, а саме пшеницю 4го класу українського погодження урожаю 2021 року.

Пунктом 4.2 договору погоджено вартість за 1 метричну тону товару у сумі 6 250,00 грн. з ПДВ.

У пункті 4.3. договору визначено загальну вартість договору в сумі 162 500,00 грн. за 26 тон товару, з ПДВ.

Згідно з пунктом 4.5 договору у випадку, якщо постачальник не зареєструє податкову накладну, або не зазначить (невірно зазначить код УКТ ЗЕД), покупець не сплачує залишок в сумі 14% від вартості поставки.

Відповідно до пункту 5.1 договору у разі не здійснення покупцем остаточного платежу згідно п. 4.5 даного Договору, постачальник має право вимагати від покупця сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно оплаченої суми, штраф у розмірі 5% від простроченої суми, а також нарахування 3% річних і розрахунок інфляційних втрат, за весь термін прострочення.

Доповненням № 1 від 09.08.2021 до договору збільшено об`єм поставки на 76 тон 200 кг та змінено вартість товару до 7 150, 00 грн. за тону.

На виконання умов договору № 0307/21 позивачем у період з 04.08.2021 до 09.08.2021 поставлено відповідачу 101 тону 900 кг пшениці на загальну суму 705 455,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною № 4 від 04.08.2021; видатковою накладною № 5 від 09.08.2021; видатковою накладною № 6 від 09.08.2021; видатковою накладною № 7 від 09.08.2021.

Утім, відповідачем здійснена часткова оплата вартості товару за договором у сумі 374 830,00 грн., відтак залишок заборгованості за договором складає 374 830,00 грн.

Також, щодо спірної поставки товару 04.08.2021 позивачем подано на реєстрацію податкову накладну № 4 на суму 160 625,00 грн., яку, після зупинення реєстрації, зареєстровано 19.08.2021.

09.08.2021 позивачем подано на реєстрацію податкові накладні № 7 на суму 187 044,01 грн., № 6 на суму 181 7534,01 грн., № 5 на суму 176 033, 00 грн., реєстрацію яких зупинено. 28.08.2021 рішеннями № 3035125/37153835, № 3035124/37153835, № 3035126/37153835 вказані податкові накладні зареєстровано.

З огляду на те, що з 10.08.2021 у відповідача виник обов`язок оплати 86% вартості товару, що складає 322 353, 80 грн., позивачем на вказану суму нараховані 3% річних у сумі 13 273,91 грн. та 96 448, 34 грн. інфляційних втрат.

Крім того, з 29.08.2021 позивачем нараховані на 14% вартості поставки, що складає 52 476, 20 грн., інфляційні втрати в сумі 15 837,52 грн., 3% річних у сумі 2 078,92 грн., пеня в розмірі 22 075,95 грн. та штраф 5% у розмірі 2 623, 81 грн.

Поряд із цим, 15.09.2021 між сторонами укладено договір поставки № 011509/21, відповідно до п. 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити у передбачені договором строки, а покупець - прийняти та оплатити, згідно з умовами цього договору, товар, визначений п. 2.1. договору, а саме просо жовте.

Пунктом 4.2 договору погоджено вартість за 1 метричну тону товару у сумі 6 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 4.3. договору загальна вартість договору складає 90 000,00 грн. за 15 тон товару, з ПДВ.

У пункті 4.5 договору визначено, що у випадку, якщо постачальник не зареєструє податкову накладну, або не зазначить (невірно зазначить код УКТ ЗЕД), Покупець не сплачує залишок в сумі 20% від вартості поставки.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що у разі не здійснення покупцем остаточного платежу згідно п. 4.5 даного Договору, постачальник має право вимагати від покупця сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно оплаченої суми, штраф у розмірі 5% від простроченої суми, а також нарахування 3% річних і розрахунок інфляційних втрат, за весь термін прострочення.

16.09.2021 на виконання умов договору № 011509/21 позивачем поставлено відповідачу 14 тон 620 кг проса жовтого на загальну суму 87 720,00 грн., що підтверджується накладною № 4 від 16.09.2021 та товарно-транспортною накладною № 1 від 16.09.2021.

Водночас, відповідач оплату товару не оплатив, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 87 720,00 грн.

Також, 16.09.2021 позивачем подано на реєстрацію податкову накладну № 8 на суму 87 720,00 грн., що після зупинення реєстрації зареєстрована 04.10.2021 рішенням № 3194373/37153835.

Отже, позивачем нараховано з 17.09.2021 на суму 70 176,00 грн. (80 % вартості поставки) інфляційні втрати в сумі 20 096,12 грн. та 3% річних у сумі 2 670,53 грн., та з 05.10.2021 (на 20 % вартості поставки) на суму 17 544,00 грн. нараховані інфляційні втрати в сумі 5 024,03 грн., 3% річних у сумі 641,68 грн., пеня в сумі 7 083,93 грн. та штраф у розмірі 5% у сумі 4 386,00 грн.

У подальшому, 01.10.2021 сторонами укладено договір поставки №011021/21, відповідно до п. 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити у передбачені договором строки, а покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору товар, визначений п. 2.1. договору, а саме насіння соняшнику врожаю 2021 року.

Пунктом 4.2 договору погоджено вартість за 1 метричну тону товару у сумі 16 000,00 грн. з ПДВ.

У пункті 4.3. договору визначено, що загальна вартість договору складає 800 000,00 грн. за 50 тон товару, з ПДВ.

На виконання договору №011021/21 позивачем 01.10.2021 поставлено відповідачу 43 тони 640 кг носіння соняшнику врожаю 2021 року на загальну суму 698 240,00 грн., що підтверджується накладною № 11 від 01.10.2021.

Проте, відповідач оплату поставленого товару за договором №011021/21 не здійснив, заборгувавши 698 240, 00 грн.

01.10.2021 позивачем подано на реєстрацію податкову накладну № 11 на суму 698 240,01 грн., реєстрацію якої зупинено. Рішенням від 02.11.2021 № 3320054/37153835 дану податкову накладну зареєстровано.

Пунктом 4.5 договору визначено, що у випадку, якщо постачальник не зареєструє податкову накладну, або не зазначить (невірно зазначить код УКТ ЗЕД), Покупець не сплачує залишок в сумі 20% від вартості поставки.

У пункті 5.1 договору зазначено, що у разі не здійснення покупцем остаточного платежу згідно п. 4.5 даного Договору, постачальник має право вимагати від покупця сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно оплаченої суми, штраф у розмірі 5% від простроченої суми, а також нарахування 3% річних і розрахунок інфляційних втрат, за весь термін прострочення.

Відтак, позивачем нараховано з 02.10.2021 на суму 558 592,00 грн. (на 80% вартості поставки) інфляційні втрати в сумі 159 962,57 грн. та 3% річних у сумі 20 568,43 грн., та з 03.11.2021 на суму 139 648, 00 грн. (20% вартості поставки) інфляційні втрати в розмірі 38 388,32 грн., 3% річних у розмірі 4 774,81 грн., пеню в розмірі 54 500,98 грн. та штраф у розмірі 5% у сумі 6 982,24 грн.

Крім того, 07.10.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 071021/1, у пункті 1.1. якого зазначено, що постачальник взяв на себе зобов`язання поставити у передбачені договором строки, а покупець прийняти та оплатити згідно з умовами цього Договору товар, визначений п. 2.1. договору, а саме насіння соняшнику врожаю 2021 року.

Пунктом 4.2 договору погоджено вартість за 1 метричну тону товару у сумі 16 300,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 4.3. договору загальна вартість договору складає 815 000,00 грн. за 50 тон товару, з ПДВ.

У випадку, якщо постачальник не зареєструє податкову накладну, або не зазначить (невірно зазначить код УКТ ЗЕД), покупець не сплачує залишок в сумі 20% від вартості поставки (пункт 4.5 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що у разі не здійснення покупцем остаточного платежу згідно п. 4.5 даного договору, постачальник має право вимагати від покупця сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно оплаченої суми, штраф у розмірі 5% від простроченої суми, а також нарахування 3% річних і розрахунок інфляційних втрат, за весь термін прострочення.

На виконання договору позивачем 12.10.2021 поставлено відповідачу 47 тон 680 кг носіння соняшнику врожаю 2021 року на загальну суму 777 184, 24 грн., що підтверджується накладною № 12.

Оскільки відповідач оплату товару не здійснив, за ним утворилась заборгованість за договором № 071021/1 у сумі 777 184,24 грн.

12.10.2021 позивачем подано на реєстрацію податкову накладну № 12 на суму 777 184,24 грн., проте реєстрацію даної податкової накладної зупинено. 09.11.2021 рішенням № 3352164/37153835 дану податкову накладну зареєстровано.

Відтак, позивачем нараховані на 80% вартості поставки, що складає 621 747, 39 грн., із 13.10.2021 інфляційні втрати в сумі 178 048,22 грн. та 3% річних у сумі 22 331,80 грн.

Також, із 10.11.2021 позивачем на 20% вартості поставки нараховані на суму 155 436,84 грн. інфляційні втрати в сумі 42 728,56 грн., 3% річних у сумі 5 225,23 грн., пеня в розмірі 60 156,19 грн. та штраф у розмірі 5% у сумі 7 771, 84 грн.

Надалі, 22.11.2021 сторонами укладено договір поставки № 22112021, відповідно до п. 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити у передбачені договором строки, а покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього Договору, товар, визначений п. 2.1. договору, а саме турецький горох (нут) (специфікація № 1 до договору).

У пункті 4.4.1. договору визначено, що 80% вартості товару оплачується покупцем у день поставки товару

Остаточну оплату у розмірі 20% від вартості поставленого товару покупець оплачує після: - отримання оригіналів документів, зазначених у п. 3.6.1. договору; - отримання копій документів, зазначених в п. 3.6.2. договору; - реєстрації податкової накладної на всю суму поставки (пункт 4.4.2. договору).

Пунктом 5.1 договору погоджено, що у разі не здійснення покупцем остаточного платежу згідно вимог даного договору та специфікації, постачальник має право вимагати від покупця сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно оплаченої суми, штраф у розмірі 5% від простроченої суми, а також нарахування 3% річних і розрахунок інфляційних втрат, за весь термін прострочення.

Пунктом 4 специфікації визначено, що ціна становить 22 000 грн. з ПДВ за 1 тони товару, загальна вартість договору складає 173 800, 00 грн. з ПДВ.

Так, 22.11.2021 на виконання договору № 22112021 позивачем поставлено відповідачу 4 тон 900 кг нуту врожаю 2021 року на загальну 173 800 грн., що підтверджується видатковою накладною № 17 від 22.11.2021.

Оскільки відповідач оплату товару за договором № 22112021 не здійснив, за ним утворилась заборгованість у сумі 173 800,00 грн.

Також, 22.11.2021 позивачем зареєстровано податкову накладну № 17 на суму 173 800,00 грн.

Отже, з 13.10.2021 позивачем на суму боргу 139 040,00 грн. (80% вартості поставки) нараховані інфляційні втрати в сумі 39 816,53 грн. та 3% річних у сумі 4 994,01 грн., та з 23.11.2021 на суму боргу 34 760, 00 грн. (20% вартості поставки) нараховані інфляційні втрати в сумі 9 203,59 грн., 3% річних у сумі 1 131,37 грн., пеня в розмірі 13 242,13 грн., штраф у розмірі 5% у сумі 1 738, 00 грн.

Листом від 24.12.2021 відповідач визнав частину боргових зобов`язань, зокрема, за договором № 0307/21, № 011509, № 22112021.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що нарахування за договором № 0307/21, № 011509/21, № 22112021 штрафних санкцій здійснено безпідставно, оскільки позивач на вимогу відповідача не повідомив банківський рахунок для оплати заборгованості. До того ж, поставлений за договорами №011021/21, № 071021/1 товар виявився неналежної якості.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за фактом поставки товару за договорами поставки сторонами підписані накладні, що підтверджують прийняття відповідачем товару без претензій за якісними та кількісними показниками.

Жодних доказів на спростування наявності за відповідачем заборгованості за вказаними договорами відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Щодо заперечень відповідача з приводу неналежної якості поставленого за договорами №011021/21, № 071021/1 товару, суд наголошує наступне.

Відповідно до положень статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

За змістом статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Згідно з пунктом 3.6. договорів приймання товару за якістю здійснюється відповідно до Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю No П-7", затвердженою Державним арбітражем СРСР 25.04.1966 зі змінами: № 81 від 29.12.1973, № 98 від 14.11.1974.

Пунктами 1, 2 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року № П-7 (далі - Інструкція П-7) встановлено, що ця Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами постачання або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю.

Наведеними положеннями Інструкції П-7, врегульовані два окремі випадки виявлення товару неналежної якості, а саме: коли недоліки виявлені під час приймання тоару, отримувач призупиняє подальше приймання і складає акт про фактичну якість отриманого товару (п. 16), а в разі, коли приховані недоліки не могли бути виявлені при звичайній перевірці, відповідний акт складається після приймання товару.

Згідно з пунктом 29 Інструкції П-7 за результатами приймання продукції по якості ~ комплектності за участі представників, зазначених у пунктах 19, 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманого товару.

Доказом поставки неякісної продукції, відповідно до вимог Інструкції П-7, може бути лише акт про фактичну якість отриманої продукції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 915/78/18 та від 17.07.2019 у справі 920/618/18.

У свою чергу, відповідачем в якості доказу поставки товару неналежної якості надано листи від 01.10.2021 та 12.10.2021 за підписом директора ТОВ «Ресурс Експосервіс» щодо «Експертного дослідження не відповідності якості пшениці озимої».

Водночас, зі змісту вказаних листів неможливо встановити безпосередньо проведення перевірки якісних показників насіння соняшнику, осіб, що проводили таке дослідження, та їх повноваження і кваліфікацію, та в якій лабораторії проведено дослідження, яким обладнанням, із застосуванням яких методик.

Так, надані відповідачем листи не відповідають погодженому сторонами в договорі порядку визначення якості поставленого товару, а саме складання відповідно до вимог Інструкції П-7 акту про фактичну якість отриманої продукції.

За наведених обставин, суд вважає не доведеним посилання відповідача на неналежну якість поставленого позивачем товару за договорами №011021/21, № 071021/1, що отриманий відповідачем без жодних зауважень за підписаними ним видатковими накладними від 01.10.2021 № 11 та від 12.10.2021 № 12 відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 2 111 744,24 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню 157 059,18 грн., штраф 5% у сумі 23 501,89 грн., інфляційні втрати в сумі 605 283,80 грн., 3% річних у сумі 77 690,69 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Судом критично оцінюються доводи відповідача про те, що внаслідок не надання позивачем відомостей про банківський рахунок для перерахування оплати, прострочення з виконання зобов`язання не наступило.

За змістом частини 1 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частина 4 статті 612 ЦК України).

Водночас, обов`язок з оплати відповідачем товару визначений у договорі та законі, та не залежить від надання позивачем реквізитів для оплати.

Отже, не надання позивачем реквізитів для оплати не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а значить не звільняє від обов`язку оплатити товар.

До того ж, згідно з частиною 3 статті 197 ЦК України в разі відсутності управненої сторони, ухилення її від прийняття виконання або іншого прострочення нею виконання зобов`язана сторона за грошовим зобов`язанням має право внести належні з неї гроші або передати за зобов`язанням цінні папери до депозиту нотаріальної контори або приватного нотаріуса, які повідомляють про це управнену сторону. Внесення грошей (цінних паперів) до депозиту нотаріальної контори або приватного нотаріуса вважається виконанням зобов`язання.

Утім, доказів реалізації відповідачем права на внесення грошових коштів до депозиту нотаріальної контори або приватного нотаріуса з метою своєчасного виконання зобов`язань перед позивачем матеріали справи не містять.

За арифметичним перерахунком суду нарахована позивачем на суми боргу пеня 157 059,18 грн., штраф 5% у сумі 23 501,89 грн., інфляційні втрати в сумі 605 283,80 грн., 3% річних у сумі 77 690,69 грн. підлягають стягненню з відповідача в заявленому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Експосервіс» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 32, ідентифікаційний номер 40358554) на користь Фермерського господарства «Віра Вікторія» (01029, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 8, ідентифікаційний номер 37153835) 2 111 744 (два мільйони сто одинадцять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 24 коп. заборгованості, 77 690 (сімдесят сім тисяч шістсот дев`яносто) грн. 69 коп. пені, 605 283 (шістсот п`ять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 80 коп. інфляційних втрат, 157 059 (сто п`ятдесят сім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 18 коп. подвійної облікової ставки НБУ, 23 501 (двадцяти три тисячі п`ятсот одна) грн. 89 коп. штрафу та 43 630 (сорок три тисячі шістсот тридцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.09.2023

Суддя Д.В. Мандичев