РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2023Справа № 910/14865/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "Перехід Аутдор" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 31; ідентифікаційний код: 24576549)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріборд" (Україна, 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код: 37634115)

про стягнення 42 415,83 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Перехід Аутдор" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріборд" (далі - відповідач) про стягнення 42 415,83 грн, з яких 27 300,00 грн заборгованості, 6 836,22 грн пені, 2 730,00 грн штрафу, 5 008,85 грн інфляційних втрат та 540,76 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № ДГ-01518 про надання послуг з розміщення зовнішньої реклами від 15.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

27.01.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 10.02.2023 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

20.03.2023 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду від 10.02.2023, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу під час доставки та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто за зворотною адресою.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 10.02.2023 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 13.02.2023.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2021 між Дочірнім підприємством "Перехід Аутдор" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фріборд" (замовник) було укладено Договір №ДГ-01518 про надання послуг з розміщення зовнішньої реклами (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого виконавець зобов`язується надавати послуги з проведення рекламних кампаній замовника та/або клієнтів-рекламодавців замовника згідно з адресними програмами та іншими додатками до цього Договору, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати послуги виконавця.

Відомості про період розміщення реклами, місцезнаходження рекламоносія, його тип, розмір, сторону, кількість площин, інформацію про освітлення, вартість рекламної кампанії та строки її оплати, сюжет реклами зазначаються сторонами в адресній програмі. Адресна програма є невід`ємною частиною Договору після підписання уповноваженими представниками сторін (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору вартість послуг за Договором вказується сторонами у відповідному додатку до Договору. Вартість послуг складається з:

- розміщення (ротація один раз на місяць) рекламних матеріалів;

- надання фотозвіту/відеозвіту/ефірної довідки один раз на місяць;

- експонування/трансляція рекламних матеріалів на період надання послуг.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата послуг здійснюється замовником до 25 числа місяця у якому проводиться рекламна кампанія. Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті України на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п. 4.5 Договору по закінченню строку проведення кожної рекламної кампанії, зазначеній в адресній програмі, сторони підписують Акт приймання-передачі наданих послуг. Виконавець направляє замовникові два примірники Акту, а замовник зобов`язаний повернути виконавцю один підписаний замовником екземпляр Акту протягом 7 робочих днів з дати направлення Акту виконавцем замовнику або в цей же строк направити письмову мотивовану відмову. Не підписання замовником Акту протягом 7 робочих днів з дати його направлення виконавцем замовнику без письмових мотивованих причин відмовлення, є фактом визнання замовником повного виконання договірних зобов`язань виконавцем та відсутності претензій, а Акт вважається рівнозначним Акту, підписаному представниками обох сторін.

Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати замовником вартості послуг, до замовника застосовується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день порушення, за весь період прострочення платежу. Крім цього виконавець має право стягнути з замовника штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 9.1 Договору).

У Адресній програмі від 01.02.2022, що є Додатком № ИК-48934 до Договору, сторони узгодили місцезнаходження рекламоносія, його тип, розмір, сторону, інформацію про освітлення, сюжет реклами, період і вартість рекламної кампанії та строки її оплати.

Загальна вартість рекламної кампанії, що проводиться на підставі цієї Адресної програми за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 становить 19 620,00 грн. Вартість 1 ротації на одній площині складає від 348,00 грн до 1 800,00 грн в залежності від типу конструкції.

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань він надав відповідачу послуги з розміщення зовнішньої реклами загальною вартістю 27 300,00 грн, які останній прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконав.

З метою досудового врегулювання спору позивач 29.08.2022 направив на адресу відповідача претензію (вих. № 22/08/2022 від 22.08.2022) про сплату заборгованості в розмірі 27 300,00 грн, яку відповідач отримав, проте жодної відповіді не надав.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за надані послуги, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 27 300,00 грн заборгованості, 6 836,22 грн пені, 2 730,00 грн штрафу, 5 008,85 грн інфляційних втрат та 540,76 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суд встановив факт надання позивачем у лютому 2022 року послуг з розміщення рекламних матеріалів відповідача загальною вартістю 27 300,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ИК-51235 від 15.02.2022 на суму 5 880,00 грн, № ИК-51323 від 28.02.2022 на суму 1 800,00 грн та № ИК-48934 від 28.02.2022 на суму 19 620,00 грн.

Судом враховано, що відповідач вищезазначені акти не підписав.

Водночас пунктом 4.5 Договору визначено, що не підписання замовником Акту протягом 7 робочих днів з дати його направлення виконавцем замовнику без письмових мотивованих причин відмовлення, є фактом визнання замовником повного виконання договірних зобов`язань виконавцем та відсутності претензій, а Акт вважається рівнозначним Акту, підписаному представниками обох сторін.

Відтак суд приймає вищезазначені акти як належні докази на підтвердження надання позивачем обумовлених сторонами послуг та їх прийняття відповідачем.

Крім того, факт надання послуг підтверджується оформленими на виконання пп. 3.3.7 п. 3.3 Договору фотозвітами, які було направлено на електронну адресу відповідача, як це передбачено пунктом 9.9 Договору.

Доказів на підтвердження того, що послуги не були прийняті відповідачем, або прийняті ним із зауваженнями в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 4.2 Договору та п. 2 Адресної програми від 01.02.2022, зобов`язання з оплати наданих послуг мало бути виконане відповідачем не пізніше 25 числа місяця у якому проводиться рекламна кампанія.

Відтак, приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Докази сплати відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 27 300,00 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 836,22 грн пені, 2 730,00 грн штрафу, 5 008,85 грн інфляційних втрат та 540,76 грн 3 % річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з підп. 5.2.2 п. 5.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати замовником вартості послуг, до замовника застосовується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день порушення, за весь період прострочення платежу.

Оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі підп. 5.2.2 п. 5.2 Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Перевіривши наданий розрахунок пені суд встановив, що позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо шестимісячного періоду нарахування пені.

З урахуванням викладеного, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 629,78 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 Договору також передбачено, що виконавець має право стягнути з замовника штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, що зумовлює для нього настання правових наслідків у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Отже, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача є штраф в загальному розмірі 2 730,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат і 3% річних та встановлено, що розмір 3% річних розраховано вірно, а розрахований розмір інфляційних втрат не перевищує розміру, розрахованого судом, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 27 300,00 грн заборгованості, 4 629,78 грн пені, 2 730,00 грн штрафу, 5 008,85 грн інфляційних втрат та 540,76 грн 3% річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 351,94 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 129,06 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріборд" (Україна, 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код: 37634115) на користь Дочірнього підприємства "Перехід Аутдор" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 31; ідентифікаційний код: 24576549) заборгованість в розмірі 27 300 (двадцять сім тисяч триста) грн 00 коп., пеню в розмірі 4 629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн 78 коп., штраф в розмірі 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 008 (п`ять тисяч вісім) грн 85 коп., 3% річних в розмірі 540 (п`ятсот сорок) грн 76 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 351 (дві тисячі триста п`ятдесят одна) грн 94 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 129,06 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.09.2023

Суддя О.В. Нечай