РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.08.2023Справа № 910/7212/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення 4 375 722,23 грн

За участю представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 4 375 722,23 грн (1 723 769,36 грн пені та 2 651 952,87 грн штрафу).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_11 в частині поставки товару у встановлений строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 12.06.2023, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

05.06.2023 відповідачем подано відзив на позов, а 12.06.2023 - заяву про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою суду від 12.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.06.2023.

14.06.2023 позивачем подано відповідь на відзив. 19.06.2023 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, а 21.06.2023 через електронну пошту суду - клопотання про долучення доказів.

Протокольною ухвалою суду від 26.06.2023 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.07.2023.

Ухвалою суду від 10.07.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.08.2023.

У судовому засіданні 21.08.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції на 99%.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд даної справи та наявність в матеріалах справи доказів достатніх для розгляду даної справи, в судовому засіданні 21.08.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

21.03.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - замовник/ІНФОРМАЦІЯ_1) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - виконавець/Компанія) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_14 (далі - контракт), за умовами якого сторонами погоджено, що виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотримання вимог законодавства продукцію у кількості та у строки, зазначені в специфікації продукції (далі - специфікація), що постачається в умовах воєнного стану з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини (Додаток 1), а замовник - прийняти через вантажоодержувача та оплатити таку продукцію. Сторони домовились, що вантажоодержувача узгодять додатково та письмово у строк не пізніше ніж за 2 днів до дати передачі продукції (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 контракту орієнтовна вартість продукції на момент укладення контракту, без урахування ПДВ, становить ІНФОРМАЦІЯ_12.

Додатковою угодою № 3 від 05.08.2022 сторонами внесено зміни до орієнтованої ціни товару та погоджено її в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_13 та викладено в новій редакції специфікацію до договору.

Відповідно до п. 2.6 контракту замовник може здійснювати попередню оплату у розмірі 97% від орієнтовної вартості продукції за контрактом на строк не більш, як 9 місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати продукція поставляються не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації продукції, що поставляється.

Згідно з п. 3.1 контракту продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місце поставки), який сторони узгодять додатково та письмово.

Як погоджено сторонами в п. 3.2 контракту, поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки, з підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, у разі необхідності підписання такого документа.

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації або митній декларації.

Виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного специфікацією, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 Контракту (п. 4.1 контракту).

Відповідно до п.п. 1 п. 7.2 контракту за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 діб з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022.

Також сторонами до вищевказаного контракту вносились зміни додатковими угодами, а саме:

- додатковою угодою № 1 від 18.04.2022 сторонами продовжено строк поставки продукції та встановлено його впродовж 14 календарних днів після отримання дозволу на експорт продукції з країни виробника, але не пізніше 04.05.2022;

- додатковою угодою № 2 від 04.05.2022 сторонами продовжено строк поставки продукції та встановлено його впродовж 14 календарних днів після отримання дозволу на експорт продукції з країни виробника, але не пізніше 18.05.2022;

- як зазначалось вище, додатковою угодою № 3 від 05.08.2022 сторонами погоджено, що договірна вартість товару за контрактом без урахування ПДВ становить ІНФОРМАЦІЯ_13, також вказаною додатковою угодою № 3 від 21.03.2022 сторонами внесено зміни до специфікації та протоколу погодження ціни на поставку (закупівлю) товарів, погодивжено вартість одиниці товару в розмірі 9 471 260,25 грн.

Відповідно до погодженої сторонами специфікації (в редакції додаткової угоди № 3) строк поставки погоджено не пізніше 18.05.2022.

Крім того, додатковою угодою № 4 від 26.09.2022 сторонами внесені зміни до специфікації, викладено її у новій редакції, а також внесено зміни до реквізитів сторін.

28.04.2022 відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № 12/6322 від 28.04.2022 на суму 39 824 855,44 грн як попередню оплату за продукцію згідно з контрактом ІНФОРМАЦІЯ_11.

Як встановлено судом, позивачем 11.05.2022 на виконання умов контракту перерахувано відповідачу грошові кошти в розмірі 39 824 000,00 грн, крім того, 14.10.2022 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 1 136 551,23 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, які додані до позовної заяви.

Також судом під час розгляду даної справи встановлено, що між відповідачем (покупець) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № ІНФОРМАЦІЯ_15, умовами якого передбачено, що продавець продає через покупця для кінцевого споживача товар за кількістю, ціною та номенклатурою, зазначеними в специфікації № 1, яка становить невід`ємну частину цього контракту.

Відповідно до п. 1.2 контракту № ІНФОРМАЦІЯ_15 кінцевим споживачем товару є ІНФОРМАЦІЯ_4.

Товар за цим контрактом поставляється партіями. Термін поставки товару зазначений у специфікації № 1. Конкретне місце поставки товару буде окремо письмово узгоджене сторонами.

Згідно з п. 3.6 контракту № ІНФОРМАЦІЯ_15 датою передачі товару від покупця до кінцевого споживача вважається дата передачі перевізником покупця товару кінцевому споживачу.

Умовами специфікації до контракту № ІНФОРМАЦІЯ_15 сторонами погоджено про поставку відповідачу, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_5, вартістю ІНФОРМАЦІЯ_16; строк поставки погоджено протягом 30 календарних днів після здійснення покупцем оплати.

Як вказується відповідачем, самі ці системи були предметом контракту з позивачем ІНФОРМАЦІЯ_14 від 21.03.2023.

Додатковою угодою № 1 від 28.04.2022 відповідачем (покупець) та ІНФОРМАЦІЯ_6 внесено зміни, зокрема, до того, що кінцевим споживачем товару є ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині поставки ІНФОРМАЦІЯ_7, а також строк поставки погоджено до 18.05.2022.

Відповідно до актів приймання-передачі ІНФОРМАЦІЯ_18 товару отримані відповідачем від ІНФОРМАЦІЯ_8 27.06.2022, а решта ІНФОРМАЦІЯ_17 - 07.07.2023.

Як вказав відповідач, 28.06.2022 ця частина товару (ІНФОРМАЦІЯ_18) була ввезена на митну територію України та того ж дня була передана вантажоодержувачу позивача, решта продукції в кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 ввезена на митну територію України 08.07.2022 та того ж дня була передана вантажоодержувачу позивача.

Поряд з цим, відповідно до акту приймання-передачі від 29.06.2022 продукція в кількості ІНФОРМАЦІЯ_9 отримана в/ч НОМЕР_1 - 29.06.2022.

Відповідно до акту приймання-передачі від 08.07.2022 продукція в кількості ІНФОРМАЦІЯ_7 отримана в/ч НОМЕР_1 - 08.07.2022.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо передачі 2 одиниць товару позивачу саме 28.06.2022 у зв`язку з ввезенням продукції на митну територію України, оскільки ввезення товару на митну територію України не є тотожним передачі вказаного товару безпосередньому вантажоодержувачу.

Крім того, відповідно до п. 3.2 контракту позивачем та відповідачем погоджено, що поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки, з підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, у разі необхідності підписання такого документа.

При цьому акти приймання-передачі підписані саме 29.06.2022 (на ІНФОРМАЦІЯ_18 товару) та 08.07.2022 (на інші ІНФОРМАЦІЯ_18 товару).

Укладаючи контракт та вносячи до нього зміни, сторонами погоджено строк поставки товару до 18.05.2023, проте товар поставлений відповідачем позивачу 29.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_17 та 08.07.2022 ІНФОРМАЦІЯ_17.

Тобто відповідачем допущено прострочення з поставки товару на 42 дні з поставкиІНФОРМАЦІЯ_18 товару та на 50 дні з поставки решти товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_18.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як визначено ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу ч. 2, ч. 3 вказаної норми штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як зазначено вище, сторонами в договорі погоджено, що за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 діб з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з поставки товару за контрактом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача у даній справі пеню в розмірі 1 723 769,36 грн та штраф в сумі 2 651 952,87 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, суд вважає їх арифметично вірними та обґрунтованими.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 99%.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом враховано, що після введення на території України правового режиму воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2022 року № 237 ІНФОРМАЦІЯ_2 було виключено зі складу ІНФОРМАЦІЯ_10 та передано до сфери управління ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, з точки зору адміністративно-розпорядчого правовідношення взаємовідносини між позивачем і відповідачем з 09.03.2022 є відносинами прямого управління (зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1) і підпорядкування (зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_2), в яких ІНФОРМАЦІЯ_1, як орган управління, повністю координує роботу ІНФОРМАЦІЯ_10 (призначає та звільняє керівника, визначає завдання та строки їх виконання тощо).

У таких умовах господарська діяльність відповідача при укладанні договорів з позивачем на постачання товарів оборонного призначення є залежною від останнього, зокрема, і при визначенні строків виконання таких договорів.

Тобто, при укладенні держконтракту з позивачем відповідач, як підпорядкований позивачу суб`єкт, діє в умовах відсутності свободи договору та свободи підприємницької діяльності, що не узгоджується з положенням ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України.

З наданих додаткових угод № 1 та № 2 до контакту ІНФОРМАЦІЯ_11 вбачається, що сторони двічі змінювали строк поставки товару, а саме до 04.05.2022 (додаткова угода № 1) та до 18.05.2022 (додаткова угода № 2).

Також судом враховано, що відповідач звертався до позивача з листом № USE-54.2-3584 від 24.06.2022 у відповідь на претензію позивача від 25.05.2022, в якому (листі) просив, враховуючи складність маршруту доставки продукції в Україну, в т.ч. необхідність отримання численних транзитних та інших дозвільних документів (включаючи не передбачувані складнощі в отримані необхідних документів від компетентних органів Угорської Республіки), підтримати пропозицію Компанії щодо проведення переговорів та врегулювання ситуації, яка виникла з незалежних від відповідача причин у договірному порядку, зокрема, щодо продовження строку поставки продукції до 04.07.2022, шляхом укладення додаткової угоди.

Крім того, судом враховано, що відповідачем при виконання укладеного з позивачем контракту виконано свої зобов`язання з поставки продукції.

Зазначені вище обставини об`єктивно свідчать про добросовісність відповідача та відсутність сприяння зі сторони позивача в питаннях доставки продукції. За таких умов суд вбачає, що застосування до відповідача штрафних санкцій у визначеному судом розмірі є надмірним та несправедливим.

Відповідач зауважив, що він бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів військового призначення, в тому числі, для ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення потреб військових формувань.

Відповідно до звіту про фінансові результати за 2022 рік чистий прибуток відповідача за 2022 порівняно з 2021 роком суттєво зменшився. При цьому, вказана тенденція зберіглась і в 2023 році.

Також, як пояснив відповідач, 30% чистого прибутку мають щоквартально відраховуватись до державного бюджету. Стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі призведе до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, може призвести до порушення інтересів держави у сфері обороноздатності, що в даний час є пріоритетним питанням, вкрай важливим для державного суверенітету та територіальної цілісності України.

Зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, беручи до уваги, що продукція хоч і з простроченням, але була поставлена позивачу, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права на зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 50% відсотків. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 861 884,68 грн пені та 1 325 976,44 грн штрафу.

Суд наголошує, що обороноздатність країни підтримується не шляхом застосування надмірних штрафних санкцій стосовно підпорядкованого суб`єкта господарювання, яке може спричинити його банкрутство, а шляхом сприяння відповідному суб`єкту в своєчасному виконанні своїх зобов`язань з поставки вкрай необхідної державі продукції.

Так само подальше покладення штрафних санкцій на іноземних контрагентів, які здійснюють посильний вклад в постачання продукції, жодним чином не стимулюватиме їх до подальшої співпраці, в т.ч. з відповідачем, що є надзвичайно важливим.

Відповідач також просив розстрочити сплату штрафних санкцій до 31.12.2023.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідач не долучив належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для розстрочення рішення суду. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення стягнення санкцій у зв`язку з його необґрунтованістю. Судом враховано заперечення позивача проти надання розстрочення відповідачеві.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 1 723 769,36 грн пені та 2 651 952,87 грн штрафу, тобто загальний розмір позовних вимог, які визнанні арифметично вірними та обґрунтованими, становить 4 375 722,23 грн, відтак розмір судового збору за такі вимоги становить 65 635,83 грн (4 735 722,23 / 100 * 1,5)

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) 861 884,68 грн (вісімсот шістдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири грн 68 коп.) пені, 1 325 976,44 грн (один мільйон триста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн 44 коп.) штрафу, 65 635,83 грн (шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн 83 коп.) судового збору.

3. В іншої частини позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення підписано 05.09.2023.

Суддя О.Г. Удалова