РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2023Справа № 910/8245/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ"

до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Сергійовича

про стягнення 5000,00 євро

Представники сторін:

від позивача: Єфремова І.В.

від відповідача: Опалюк С.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Сергійовича про стягнення 5000,00 євро заборгованості за договором про надання консультаційних послуг №ЕS0173/1 від 01.06.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання консультаційних послуг №ЕS0173/1 від 01.06.2018, в частині надання послуг, часткову оплату яких було здійснено позивачем.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.05.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8245/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.06.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, раніше поданий через систему "Електронний суд".

У поданому відзиві відповідач, крім іншого, зазначив, що даний спір підлягає розгляду Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України.

05.07.2023 від позивача надійшли відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 призначено судове засідання у справі №910/8245/23 на 10.08.2022.

10.08.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 10.08.2023 представник відповідача зазначив, що не заперечує проти розгляду даної справи в Господарському суді міста Києва та не підтримує доводів, викладених у відзиві про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що сторони у даній справі зареєстровані на території України, враховуючи приписи статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», з огляду на згоду сторін, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва.

У судовому засіданні 10.08.2023 судом оголошено перерву до 17.08.2023.

15.08.2023 від позивача надійшли письмові пояснення.

16.08.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів та їх приєднання до матеріалів справи.

17.08.2023 від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання про поновлення строку на подання доказів, а також заява про проведення засідання без участі представника позивача.

У зв`язку з повітряною тривогою та загрозою ракетних атак, судове засідання, призначене до розгляду Господарським судом міста Києва на 17.08.2023, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 призначено судове засідання по суті на 07.09.2023.

Ухвалою Господарського міста Києва від 07.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Удовенко Ярослава Сергійовича про поновлення строку на подання доказів у справі, залишено без розгляду клопотання Фізичної особи-підприємця Удовенко Ярослава Сергійовича про приєднання доказів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2023 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.09.2023 проти позовних вимог заперечив, надав пояснення по суті заперечень. Зазначив, що у відзиві зазначені факти від позивача є діями, які вчинялись відповідачем.

У судовому засіданні 07.09.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору про надання консультаційних послуг №ЕS0173/1 від 01.06.2018 позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу 5000,00 євро авансового платежу.

В свою чергу відповідач зобов`язаний був надати позивачу акт щодо авансового платежу.

Однак, в порушення умов договору відповідач не надав позивачу акт щодо виконаних робіт.

Позивач звертався до відповідача з претензіями від 14.02.2022, від 27.03.2023, від 16.05.2023 щодо виконання зобов`язань за договором, однак вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

У в`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з авансового платежу за договором про надання консультаційних послуг №ЕS0173/1 від 01.06.2018 у розмірі 5000,00 євро.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що ностро рахунок для позивача досі не відкритий, в порушення умов п. 4.2 договору відповідач не надав позивачу Акт щодо авансового платежу, у зв`язку з чим у позивача виникло право на повернення авансового платежу.

Матеріали справи не містять належним чином оформленого зі сторони відповідача акта щодо авансового платежу (у письмовій формі, в двох примірниках, підписаний відповідачем).

Також позивач зазначив, що позовна вимога про стягнення авансового платежу підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 173, 193, 224 ГК України,ст.ст. 509, 526, 610,1212 ЦК України.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що відповідач не виконав зобов`язання за договором, не відкрив ностро рахунок для компанії до 01.12.2018 в банку США, не направив акт щодо авансового платежу не пізніше 10 робочих днів після настання дати, зазначеної в п. 3.1 договору.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що на виконання умов договору зібрав документи, необхідні для виконання договору та здійснював комунікацію з трьома банківськими установами: Меріл Лінч, Джей Пі Морган, Краун Ейджентс Банк, від яких була отримана відмова у відкритті ностро рахунку для позивача або висувались додаткові умови, які унеможливлювали відкриття ностро рахунку до 01.12.2018 року.

Відповідно до умов договору авансовий платіж не повертається позивачу.

05.02.2019 відповідачем на електронну пошту ОСОБА_4 (контактна особа позивача) був направлений лист, до якого, в тому числі, додавався Акт надання послуг від 03 грудня 2018 року до договору на суму 152802,50 грн.

Відповідач зазначає, що електронне листування між сторонами підтверджує факт направлення відповідачем акту виконаних послуг позивачу, його отримання, а також відсутність будь-яких зауважень з приводу виконання послуг.

Про відсутність претензій з боку позивача свідчить також та обставина, що між сторонами у 2019 році був укладений новий договір про надання послуг. Зокрема, 18.03.2019 між позивачем та ТОВ "Нью Юкрейн Менеджмент" в особі директора Удовенка Ярослава Сергійовича (тобто відповідача), знову був укладений договір про надання консультаційних послуг № ES0192/1.

Також відповідач вказує, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки позивач не може вимагати повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що по суті усі підстави позову, поданого позивачем, ґрунтуються на тому, що відповідач не надав йому акт та звіт щодо виконаних робіт до договору. В той же час жодних обґрунтованих заперечень з приводу наданих відповідачем документів, які підтверджують надання послуг за договором, позивач не надає, не заперечує, що подані відповідачем до суду документи, готувались останнім на виконання умов укладеного між сторонами договору.

Умовами укладеного договору передбачене право позивача вимагати повернення авансу лише у разі розірвання договору з ініціативи позивача, в той же час позивач правом на розірвання договору не скористався.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.06.2018 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" (далі - компанія) та Фізичною особою-підприємцем Удовенко Ярославом Сергійовичем (далі - радник) укладено договір №ЕS0173/1 про надання консультаційних послуг (далі - договір), відповідно до п. 2 якого компанія залучає радника виступати в якості радника стосовно проекту у відповідності до умов цього договору.

Відповідно до визначень, наведених у п. 1 договору: проект - означає відкриття ностро рахунку для компанії в доларі США в Банку Америки Меррілл Лінч, США та/або інших банківський установах США.

Згідно з п. 3.1 договору відповідно до зобов`язань, передбачених цим договором, радник має повноваження (мандат) на здійснення проекту, що означає відкриття ностро рахунку для компанії до 01.12.20218 в доларі США в Банку Америки Меррілл Лінч, США та/або інших банківський установах США.

По відношенню до реалізації проекту радник матиме такі завдання: а)комунікувати з банківською установою, щоб представляти компанію та її потреби, уточнити перелік необхідних документів та питання до прояснення; b) координувати та допомагати з документами, запитуваними банківською установою та наданими Компанією в ході дью-ділідженсу (комплексної перевірки); c) переглядати документи, надані компанією; d) підтримувати зв`язок з юридичною фірмою, яка буде призначена компанією (за необхідності) для перегляду договорів між банківською установою та компанією та надання допомоги клієнту протягом цього процесу.

Після успішного завершення комплексної перевірки та відкриття ностро рахунку: е) надавати допомогу в наданні додаткових та/або оновленні документів в міру необхідності (наприклад, у зв`язку зі змінами в законодавстві);f) допомагати у вирішенні будь-яких проблем або питань, які можуть виникнути під час роботи ностро рахунку (за винятком технічних питань програмного забезпечення) (п. 3.2 договору).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що винагороди радника у зв`язку із наданням консультаційний послуг стосовно проекту (винагороди радника) включають: а) авансовий платіж, b) винагорода за успіх, с) щомісячний платіж.

Згідно з п. 4.2 договору протягом 10-ти робочих днів після підписання цієї угоди, компанія здійснить авансовий платіж у розмірі 5000 євро, що виплачується в гривнях за курсом НБУ на дату платежу (без ПДВ). Авансовий платіж не повертається компанії, а радник зобов`язаний надати Акт до цього договору щодо авансового платежу не пізніше 10 робочих днів після настання дати, зазначеної в п. 3.1 цього договору . Радник направляє компанії Акт у двох примірниках . Компанія підписує, проставляє дату і повертає раднику один примірник такого Акту або направляє раднику мотивовану відмову від його підписання протягом 5 робочих днів після одержання акту. У випадку якщо радник після закінчення зазначеного строку тривалістю 5 робочих днів не одержить від компанії підписаний акт або мотивовану відмову від його підписання, сторони визнають, що акт вважається підписаним, а послуги наданими радником і прийнятими компанією в обсязі і на умовах, зазначених в такому акті.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 15 місяців, з можливістю пролонгації за письмовою згодою сторін (п. 13.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок № 2 від 01.06.2028 за договором №ЕS0173/1 від 01.06.2018 на оплату консультаційних послуг з питань комерційної діяльності.

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу авансовий платіж, що підтверджується платіжним дорученням № 114208 від 14.06.2018 на суму 152802,50 грн, з призначенням платежу: "сплата за консультаційні послуги (авансовий платіж) згідно рахунку-фактури № 2 від 01.06.2018".

Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідач не надав позивачу акту щодо виконаних робіт по договору, який засвідчував би виконання будь-якої роботи, яку повинен був провести відповідач, як радник, згідно з п. 3.2 договору.

31.03.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо виконання зобов`язань за договором № 05-2/02/587-БТ від 27.03.2023, у якій просив протягом 30 днів повернути авансовий платіж.

19.05.2023 позивач направив відповідачу (на адресу 04071, м. Київ, вул.. Кожум`яцька, буд. 20-а) повторну вимогу про повернення авансового платежу від 16.05.2023 № 05-2/02/1471.

Оскільки позивач відповіді на вимоги не надав, вимог не задовольнив,позивач просить, з посиланням на приписи статтей 173, 193, 224 ГК України,ст.ст. 509, 526, 610,1212 ЦК України, стягнути з відповідача авансовий платіж у розмірі 5000,00 євро в судовому порядку.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою договір №ЕS0173/1 від 01.06.2018 є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору 14.06.2018 здійснено перерахування відповідачу авансового платежу у розмірі 152802,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення авансового платежу позивач вказує, що відповідач не надав позивачу Акт щодо авансового платежу, а ностро рахунок для позивача так і не був відкритий.

Судом встановлено, що відповідно до предмету договору позивач залучив відповідача виступати в якості радника щодо відкриття ностро рахунку для позивача в доларах США в Банку Америки Меррілл Лінч, США та/або інших банківський установах США.

При цьому, судом також встановлено, що у п. 4.2 договору сторони погодили, що протягом 10-ти робочих днів після підписання цієї угоди, компанія здійснить авансовий платіж у розмірі 5000 євро, що виплачується в гривнях за курсом НБУ на дату платежу (без ПДВ). Авансовий платіж не повертається компанії, а радник зобов`язаний надати Акт до цього договору щодо авансового платежу не пізніше 10 робочих днів після настання дати, зазначеної в п. 3.1 цього договору .

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Позивач самостійно, на власний ризик підписав та погодив умови договору саме в такій редакції.

При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять підписаного між сторонами Акту щодо авансового платежу, як це передбачено п. 4.2 договору.

Однак, суд враховує, що за загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі. При цьому, основною, первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Позивач зазначає, що про невиконання відповідачем умов договору також свідчить той факт, що відповідач не звертався про отримання винагороди.

Однак, суд зазначає, що сторонами не заперечується той факт, що ностро рахунок не був відкритий. Однак, це не спростовує того, що відповідач приступив до виконання договору.

Судом встановлено, що умовами договору окремо передбачено сплату авансового платежу та винагороду за успіх (у випадку відкриття ностро рахунку). Оскільки ностро рахунок відкритий не був, позивач не сплачував таку винагороду, а відповідач не вимагав її оплати.

Предметом дослідження у даній справі є питання надання відповідачем послуг, за які позивачем сплачено авансовий платіж.

Так, відповідно до п. 3.2 договору на відповідача були покладені такі завдання а) комунікувати з банківською установою, щоб представляти компанію та її потреби, уточнити перелік необхідних документів та питання до прояснення; b) координувати та допомагати з документами, запитуваними банківською установою та наданими Компанією в ході дью-ділідженсу (комплексної перевірки); c) переглядати документи, надані компанією; d) підтримувати зв`язок з юридичною фірмою, яка буде призначена компанією (за необхідності) для перегляду договорів між банківською установою та компанією та надання допомоги клієнту протягом цього процесу.

На підтвердження надання послуг щодо авансового платежу відповідачем долучено до матеріалів справи копії одержаних від позивача на виконання умов договору структури власності банку, довідки про власників істотної участі в банку, стратегії розвитку банку, презентації банку, відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності. Також відповідачем надані копії підготовлених відповідачем анкет учасників банку.

Крім того, відповідачем надані копії електронного листування між сторонами.

Так, відповідно до п. 8.1 договору радник має та матиме право вважати, що всі представники компанії, від яких він отримує розпорядження, повідомлення або запити (надані радникові у будь-який спосіб та у будь-якій формі), або особи, які ухвалюють або підписують будь-які документи від імені компанії, є належним чином уповноваженими надавати будь-які такі розпорядження, повідомлення або запити або ухвалювати та підписувати такі документи. Список таких осіб був затверджений компанією та міститься у Додатку А до цього договору. Компанія негайно повідомляє радника про будь-які зміни у списку таких осіб.

У додатку А до договору зазначений список осіб, уповноважених компанією, для цілей статті 8.1. договору, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до п. 14.2 договору, якщо сторонами не надано інших реквізитів, з метою надання повідомлень у зв`язку з цим договором, контактною інформацією компанії є: адреса: АДРЕСА_1 , до уваги: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Email.: НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з копій наданого відповідачем електронного листування, 27.08.2018 року відповідач на електронну пошту ОСОБА_1 та ОСОБА_4 направив листа, отриманого від банку JP Morgan, а також повідомляв позивача про необхідність виконання додаткових умов для відкриття ностро рахунку.

05.02.2019 відповідачем на електронну пошту ОСОБА_4 був направлений лист, у якому зазначається про надсилання чернетки акту виконаних послуг по ностро рахунку.

07.06. 2019 від ОСОБА_4 на електронну пошту відповідача надійшов лист наступного змісту: за чернеткою - оновіть дати і додайте заповнені анкети і відповідь Меррілл Лінч.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 зазначила таке: «процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.»

Судом встановлено, що копії наданого відповідачем електронного листування здійснені з особами, які відповідно до договору, є уповноваженими особами позивача.

На переконання суду, вказане листування в сукупності з іншими доказами, наданими відповідачем, більш вірогідно свідчить, що відповідач приступив до виконання договору та ним вчинялись дії спрямовані на надання послуг щодо відкриття ностро рахунку для позивача.

Крім того, суд також враховує, що позивач, в обґрунтування свої позовних вимог про повернення авансового платежу посилається лише на ненадання належним чином оформленого акту щодо використання авансового платежу, однак, позивач не спростовував того, що відповідач приступив до виконання договору та ним вчинялись дії, спрямовані на виконання умов договору.

Таким чином, враховуючи зміст п. 4.2 договору про те, що авансовий платіж не повертається компанії, з огляду на встановлені судом обставини, які більш вірогідно свідчать про те, що відповідач приступив до виконання договору та вчиняв дії, спрямовані на виконання умов договору, зокрема комунікація з банківськими установами щодо переліку необхідних документів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення позивачу авансового платежу у розмірі 5000,00 євро.

Крім того, як на правову підставу для повернення суми авансового платежу, позивач посилається на приписи ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок iншої особи;

в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 152802,50 грн, з призначенням платежу: "сплата за консультаційні послуги (авансовий платіж) згідно рахунку-фактури № 2 від 01.06.2018".

Рахунок на оплату № 2 містить посилання на укладений між сторонами договір.

Тобто позивачем сума авансу перерахована за наявності правової підстави.

Крім того, суд також враховує, що під час дії договору (з 01.06.2018 до по вересень 2019), враховуючи що відкриття рахунку мало відбутись до 01.12.208, позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою/претензією/запереченням про невикористання суми авансу та повернення авансового платежу.

Також суд враховує, що умовами договору не визначено, за який саме перелік послуг передбачена сплата авансового платежу, на відміну від винагороди за успіх, вказане може свідчити про те, що приступивши до виконання договору, відповідач правомірно набув авансовий платіж та відсутні підстави для його повернення.

У відповіді на відзив правовою підставою для повернення авансового платежу позивач також визначив ст.. 224 ГК України.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно з положеннями процесуального законодавства позовом у процесуальному сенсі є звернення особи до суду з вимогою про захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Статями 2, 14 ГПК України закріплений принцип диспозитивності у господарському процесі.

У розумінні ст. 14 ГПК України принцип диспозитивності господарського судочинства означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд зазначає, що принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі.

Саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Отже, враховуючи відображений у ГПК України принцип диспозитивності господарського судочинства, господарський суд при розгляді позову обмежений з`ясуванням наявності правових підстав для захисту права позивача саме з наведених ним у позові підстав.

У той же час, як встановлено судом, ні в позовній заяві, ні в відповіді на відзив, позивачем, у відповідності до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, не доведено належними та допустимими доказами обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

З урахуванням викладених обставин в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 5000,00 євро.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Сергійовича про стягнення 5000,00 євро.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.09.2023.

Суддя С.О. Турчин