РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2023Справа № 910/10293/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" вул. Оболонська, 34, м. Київ, 04071

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" вул. СУРІКОВА буд.3, оф.42, м. Київ, 03035

про стягнення 13 813 165,84 грн.

Представники сторін:

від позивача: Єзута К.С.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" про стягнення 13 813 165,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором підряду № 2019-61-Т на виконання будівельних робіт від 30.05.2019 року в частині своєчасного виконання будівельних робіт згідно умов Договору та здійсненої передплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі вартості невиконаних будівельних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10293/22, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.12.2022 року.

Судом доведено до відома, що на виконання ухвали суду від 24.10.2022 року через канцелярію суду 15.11.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення № 056/24-1226 від 04.11.2022 року по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у зв`язку з нез`явленням уповноваженого представника відповідача та ненаданням відзиву відкладено підготовче засідання на 18.01.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10293/22 та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.02.2023 року.

У судове засідання з розгляду справи по суті 22.02.2023 року з`явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача - не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи по суті відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 040.

Окрім цього, відповідач про судове засідання з розгляду справи по суті 22.02.2022 року повідомлений шляхом надсилання судом засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1, копії ухвали суду від 18.01.2023 року про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10293/22, факт отримання якої 18.01.2023 року підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа до електронної скриньки.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судове засідання 22.02.2023 року суд не повідомлено.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 24.10.2022 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтями 165, 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час розгляду справи по суті до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву (ів) та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем на час розгляду справи по суті 22.02.2023 року суду не надано.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, уповноважений представник відповідача не прибув в судове засідання з розгляду справи по суті 22.02.2023 року, а також відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, за відсутності підстав для відкладення судового засідання та/або оголошення перерви та відповідних клопотань, суд здійснював розгляд справи по суті 22.02.2023 року виключно за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.02.2023 року уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 22.02.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.07.2017 року № 903 «Про будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вулиць Мілютенка та ІІІолом- Алейхема у Деснянському районі» Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» визначено замовником такого будівництва.

Підпунктом 3.2 пункту 3 вказаного Розпорядження зобов`язано КП «Спецжитлофонд» визначити генеральну проектну та генеральну підрядну будівельну організацію для виконання будівельних робіт.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Згідно з ч.ч. 1, 4 статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема, оголошення про проведення відкритих торгів, тендерну документацію та проект договору про закупівлю не пізніше ніж за 15 днів до кінцевого строку подання тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині третій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж.

Відповідно до пункту 15 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

У відповідності до частини 1 статті 33 Закону України «По публічні закупівлі» рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

За приписами частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

За результатом проведення публічних закупівель між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК РОЯЛ ХАУЗ» (генпідрядник за договором, відповідач у справі) 30.05.2019 року було укладено Договір підряду № 2019-61-Т на виконання будівельних робіт (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та Шолом-Алейхема у Деснянському районі міста Києва (3 пусковий комплекс), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Об`єктом будівництва (виконання робіт) є будівництво житлового будинку з вбудовано - прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та вул. Шолом-Алейхема у Деснянському районі міста Києва (далі - об`єкт). Адреса розташування об`єкта: перетин вул. Мілютенка та вул. Шолом - Алейхема у Деснянському районі міста Києва (кадастрові номери земельних ділянок - :62:029:0030, 800000000:62:029:0072). Основні праметри об`єкта будівництва (техніко - економічні показники) - загальна площа житлового будинку, 3 пусковий комплекс (секція 5) становить 20 660,00 кв.м. (п. 1.2 Договору).

Розділами 2-20 Договору сторони узгодили строк виконання робіт, договірну ціну, забезпечення виконання зобов`язань сторін за договором, забезпечення робіт проектною документацією, права і обов`язки сторін, організацію виконання робіт, фінансування робіт, порядок розрахунків за виконані роботи, приймання - передачу закінчених робіт, порядок забезпечення робіт ресурсами та послугами, гарантійні строки якості закінчених робіт та порядок усунення недоліків, відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором та порядок врегулювання спорів, внесення змін до договору та його розірвання, обставини непереборної сили, строк дії договору, інші умови тощо.

Окрім цього, між сторонами були укладені Додаткові угоди до Договору: № 1 від 20.10.2020 року та № 2 від 10.11.2021 року, якими вносились зміни до строків виконання робіт, строку дії Договору, Календарного графіку виконання робіт та Договірної ціни відповідно.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно з пунктом 18.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року) даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вказаний Договір та Додаткові угоди підписані представниками замовника і генпідрядника та скріплені печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та §1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 875 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 318 Господарського кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Господарського кодексу України договір підряду на капітальне будівництво може укладати замовник з одним підрядником або з двома і більше підрядниками. Підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Відповідно до пункту 1.3 Договору склад та обсяги робіт визначені технічним завданням, документацією конкурсних торгів, проектною документацією, затвердженою установленому порядку, які можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт у разі внесення змін до проектної документації та можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

У відповідності до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За умовами пункту 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року) строк виконання робіт: з травня 2019 по серпень 2022 року. Невід`ємною частиною Договору є Календарний графік виконання робіт (Додаток № 1), в якому визначаються дати початку та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт, передбачених Договором.

Датою закінчення виконання робіт вважається дата їх прийняття змовником. Виконання робіт може бути закінчене достроково тільки за згодою замовника.

Зокрема, сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 до Договору «Календарний графік виконання робіт», яким в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року передбачено відповідний кінцевий термін виконання всіх підрядних робіт за Договором та строки виконання окремих їх етапів. Копія вказаного Додатку наявна в матеріалах справи.

Докази того, що сторони узгодили інший порядок та строки виконання робіт за Договором, а також докази внесення інших змін до умов Договору в частині строків виконання робіт в матеріалах справи відсутні.

За приписами частини 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 2 статті 844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3.1 Договору договірна ціна цього Договору є динамічною та визначається на основі приблизного кошторису (договірної ціни - Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього Договору і становить 124 663 843,73 грн., крім того ПДВ 20% - 24 932 768,75 грн., всього разом з ПДВ - 149 596 612,48 грн.

Також сторонами узгоджено та підписано Додаток № 2 до Договору «Договірна ціна» (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року), відповідно до якого договірна ціна (динамічна) складена в поточних цінах станом на травень 2019 року за підсумком становить 149 596 612,48 грн. Копія вказаного Додатку № 2 наявна в матеріалах справи.

Відповідно до частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (частина 2 статті 854 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 11.1 Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість (Акт приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма №КБ-2в), Довідка про вартість виконаних робіт (примірна форма №КБ-3) проміжними платежами в міру виконання робіт за етапами/видами/комплексами.

Згідно п.п. 7.1.10 Замовник має право здійснювати попередню оплату виконання робіт з урахуванням норм чинного законодавства України та положень цього Договору.

Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів, залучених у встановленому законодавством порядку (п. 10.1 Договору).

За умовами пункту 10.2 Договору замовник має право здійснити попередню оплату з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», на строк не більше трьох місяців виконання робіт та Постанови Кабінету Міністрів України № 1764 від 27.12.2001 року «Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва» в розмірі 30% вартості річного обсягу робіт.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов Договору позивач здійснив перерахування авансового платежу у загальній сумі 34 684 775,44 грн. відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «БК РОЯЛ ХАУЗ» платіжними дорученнями: № 4728 від 10.11.2021 року, № 4231 від 19.08.2021 року, № 4147 від 17.08.2021 року, № 4146 від 17.08.2021 року, 4145 від 17.08.2021 року, № 4029 від 16.07.2021 року, № 3886 від 01.07.2021 року, № 3885 від 01.07.2021 року, № 3880 від 01.07.2021 року, № 3709 від 03.06.2021 року, № 3641 від 25.05.2021 року, № 3642 від 25.05.2021 року, № 3472 від 14.05.2021 року, № 3471 від 14.05.2021 року, № 3470 від 14.05.2021 року, № 3469 від 14.05.2021 року, № 3473 від 14.05.2021 року, № 3443 від 07.05.2021 року, № 3442 від 07.05.2021 року, № 3444 від 07.05.2021 року, № 3445 від 07.05.2021 року, № 3441 від 07.05.2021 року, № 1860 від 27.10.2020 року, № 1859 від 27.10.02020 року, № 1862 від 27.10.2020 року, № 1861 від 27.10.2020 року, № 2130 від 27.11.2020 року, № 2134 від 27.11.2020 року, № 1863 від 27.10.2020 року, № 2173 від 10.12.2020 року, № 2397 від 29.12.2020 року, № 2396 від 29.12.2020 року, № 2395 від 29.12.2020 року, № 2391 від 29.12.2020 року, № 3015 від 17.03.2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Будь - яких заперечень щодо розміру та строків оплати, а також порядку та сум зарахування коштів від сторін до суду не надходило.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати у вказаній сумі згідно Договору, факт перерахування позивачем грошових коштів за правочином належним чином підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до п. 10.3 Договору генпідрядник зобов`язується використати одержаний аванс на витрати, необхідні для виконання робіт протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченню тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику. Генпідрядник протягом трьох місяців з дня надходження коштів як попередньої оплати підтверджує їх використання згідно з Актом приймання виконаних будівельних робіт (типова форма № КБ-2в), Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (типова форма № КБ-3) про використання коштів за призначенням.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України та умов пункту 10.3 Договору відповідач повинен був надати позивачу Акти приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт та витрати по формі КБ-3 на суму отриманого авансового платежу протягом трьох місяців з дати отримання коштів.

За приписами ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

В силу частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до пункту 11.2 Договору документи про обсяги виконаних робіт та їх вартість, зазначені у п. 11.1 цього Договору, складаються і підписуються генпідрядником та передаються замовнику протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання робіт. Замовник зобов`язаний підписати подані генпідрядником документи, що підтверджують виконання робіт або обґрунтувати відмову від їх підписання протягом 10 (десяти) календарних днів з дня одержання.

Приймання - передача закінчених робіт буде здійснюватись відповідно до нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених об`єктів в експлуатацію (п. 12.1 Договору).

Відповідно до частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Суд зазначає, що обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника (генпідрядника).

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як свідчать матеріали справи, зазначено позивачем та відповідачем не спростовано, станом на дату звернення до суду з позовною заявою відповідач лише частково виконав передбачені Договором підрядні роботи на загальну суму 20 871 609,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних між позивачем та відповідачем Актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) за період грудень 2020 року - січень 2022 року на вказану суму, а саме: № 1 від 31.12.2020 року, № 1 від 16.07.2021 року, № 1 від 28.07.2021 року, № 1 від 10.11.2021 року, № 2 від 10.11.2021 року, № 1 від 31.01.2022 року, та відповідними Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3): за грудень 2020 від 31.12.2020 року, за липень 2021 року від 16.07.2021 року та 28.07.2021 року, за листопад 2021 року від 10.11.2021 року, за січень 2022 року від 31.01.2022 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем виконано прийняті на себе як підрядником зобов`язання по виконанню будівельних робіт згідно Договору в обсягах, зазначених в Актах приймання виконаних будівельних робіт КБ2-В та Довідках про вартість будівельних робіт форми КБ-3, а позивачем як замовником, у свою чергу, прийнято виконання цих будівельних робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Таким чином, всупереч умовам Договору та здійсненої позивачем передплати в сумі 34 684 775,44 грн., відповідачем виконано підрядні роботи лише частково на суму 20 871 609,60 грн., тобто в обсягах, що на суму 13 813165,84 грн. є меншими за договірні, позаяк відповідачем не надано доказів виконання робіт, зокрема, Актів приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт та витрати по формі КБ-3 або інших належних та допустимих доказів виконаних будівельних робіт на суму отриманого авансового платежу у розмірі 13 813 165,84 грн., в той час як відповідно до пункту 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року та Додатку №1 до Договору «Календарний графік виконання робіт» закінчення всіх основних видів робіт та об`єкту будівництва в цілому має бути здійснено підрядником не пізніше серпня 2022 року.

Поряд із цим доказів наявності будь - яких обставин, що зумовили неможливість виконання решти підрядних робіт на суму 13 813 165,84 грн. згідно затвердженого Календарного графіку, зокрема, обставин непереборної сили, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач у визначений умовами Договору строк не виконав свої зобов`язання щодо надання позивачу Актів приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт та витрати по формі КБ-3 на підтвердження виконання будівельних робіт та використання суми авансу або повернення невикористаної суми авансу відповідно до пункту 10.3 Договору у розмірі 13 813 165,84 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору та з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією № 056/24-563 від 30.05.2022 року про повернення невикористаної суми авансу за Договором, факт надсилання якої на адресу відповідача та отримання останнім 05.06.2022 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списку згрупованих поштових відправлень від 31.05.2022 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 34.

Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Окрім цього позивачем було надіслано на адресу генпідрядника повідомлення № 056/24-2890 від 17.12.2021 року про розірвання Договору підряду № 2019-61-Т від 30.05.2019 року з 10.01.2022 року, посилаючись на п. 16.5 Договору, згідно якого замовник має право розірвати Договір, надіславши повідомлення генпідряднику, зокрема, у разі якщо генпідрядник допустив відставання від темпів виконання робіт від передбачених графіком на 2 (два) календарних місяці.

На підтвердження надсилання вказаного повідомлення відповідачеві позивачем надано копії списку згрупованих поштових відправлень № 14 від 17.12.2021 року та фіскального чеку від 17.12.2021 року.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором та Додатковою угодою №1 від 20.10.2020 року до Договору не підтвердив факт використання отриманої від позивача суми авансу, не виконав передбачені договором підрядні роботи в установлені в Договорі та Додатковій угоді № 1 від 20.10.2020 року строки, не надав замовнику Актів приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт та витрати по формі КБ-3 на підтвердження використання суми авансу, та не повернув невикористану суму авансу у розмірі 13 813 165,84 грн. замовнику, в результаті чого у ТОВ «БК РОЯЛ ХАУЗ» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеними Договором у розмірі 13 813 165,84 грн., яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання будівельних робіт за Договором в узгодженому обсязі та строки, повернення авансового платежу та відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору № 261Д від 26.12.2018 року та/або його окремих положень суду не надано.

Будь - які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, згідно умов пункту 16.5 Договору сторони узгодили, що замовник має право розірвати Договір, надіславши повідомлення генпідряднику, зокрема, у разі якщо генпідрядник допустив відставання від темпів виконання робіт від передбачених графіком на 2 (два) календарних місяці.

Датою розірвання Договору буде вважатися дата, вказана в повідомленні замовника про розірвання Договору (п. 16.6 Договору).

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За змістом частини 4 статті 849 цього Кодексу замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наразі, судом встановлено згідно матеріалів справи, що позивачем вчинені дії щодо відмови від Договору підряду в порядку, передбаченому частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України, до моменту звернення з даним позовом до суду, а саме шляхом звернення до відповідача як генпідрядника з повідомленням № 056/24-2890 від 17.12.2021 року про розірвання Договору з 10.01.2022 року у зв`язку з невиконанням ним взятих на себе зобов`язань щодо строків виконання робіт за Договором згідно погодженого графіку та здійснення останнім відповідного повернення позивачеві отриманих в якості попередньої оплати грошових коштів.

В свою чергу, звертаючись до суду з даним позовом позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача як генпідрядника попередню оплату в розмірі 13 813 165,84 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно збережене майно.

Згідно з частини 1 зазначеної норми ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частинами 2, 3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК).

Отже, загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №910/13271/18, від 23.04.2019 року у справі №918/47/18, від 01.04.2019 року у справі №904/2444/18

При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

Разом з тим, як встановлено судом, ТОВ «БК РОЯЛ ХАУЗ» як генпідрядник отримало відповідний аванс на підставі Договору, при цьому умовами останнього прямо передбачено умови та обов`язок повернення невикористаного авансу генпідрядником, відтак положення ст.1212 ЦК до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, а відповідна сума авансу підлягає поверненню в силу положень ЦК, що регулюють відносини підряду, та самого Договору.

Подібні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року справі №910/9072/17.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 зазначила, що "у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначати, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia». Відтак, посилання позивача в позовній заяві на приписи ст. 1212 ЦК України та його твердження про виникнення у нього права стягнення коштів невикористаного авансу за Договором як безпідставно збереженого майна, не є визначальним при вирішенні спору, позаяк суд самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України, які регулюють зобов`язальне право в сукупності з приписами глави 61 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим зазначає, що частиною 1 ст. 875 ЦК України визначено обов`язок підрядника за договором будівельного підряду збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, якому кореспондує обов`язок замовника надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (абз.1 ст. 879 ЦК).

Як вбачається з умов пункту 10.2 Договору попередня оплата (аванс) в розмірі 30% вартості річного обсягу робіт здійснюється замовником з урахуванням положень Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1764 (далі - Порядок) та постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти, затвердженого, або іншого нормативно-правового акту, що регулює відносини закупівлі товарів та послуг за бюджетні кошти».

Згідно з пунктом 18 Порядку (у редакції, чинній на момент укладення спірного Договору) розрахунки за виконані роботи, поставлену продукцію та надані послуги в будівництві здійснюються за договірними цінами відповідно до укладених договорів (контрактів), вимог законодавства та проводяться платежами за об`єкт у цілому або проміжними платежами (за етапи, черги будівництва, пускові комплекси або окремі види робіт, конструктивні елементи). Розрахунки здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до абз. 2 пункту 19 Порядку замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом), розмір якого не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу та по закінченні тримісячного терміну повернути невикористані суми авансу замовнику.

Зокрема, як встановлено судом та зазначалось вище, умовами пункту 10.2 Договору сторони визначили обов`язок генпідрядника підтвердити використання коштів авансового платежу шляхом надання замовнику Актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 протягом трьох місяців з дня надходження коштів попередньої оплати.

Тобто, умови укладеного між сторонами Договору (п. 10.2) передбачають обов`язок повернення авансу у разі його невикористання протягом трьох місяців. При цьому, враховуючи, що сторони укладали Договір відповідно до вимог законодавства про закупівлі, а джерелом фінансування за договором є бюджетні кошти замовника, така вимога щодо повернення авансу є імперативною, від якої сторони не могли відступити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 16.09.2022 року у справі №913/703/20.

При цьому судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22.01.2019 року у справі №922/1119/18, від 07.12.2018 року у справі №910/23196/17, від 02.04.2019 року у справі №917/194/18 та від 16.09.2022 року у справі №913/703/20, згідно яких належними і допустимими доказами використання одержаного авансу є, зокрема, підписані сторонами примірні форми КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати".

Наразі, як встановлено судом, сторонами погоджені та підписані без зауважень відповідно до умов Договору документи на підтвердження обсягів та вартості виконаних будівельних робіт, а саме Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 тільки на загальну суму 20 871 609,60 грн., що не підтверджують використання відповідачем повної суми авансу, а саме на суму 13 813 165,84 грн., відтак за умови невиконання будівельних робіт згідно графіку у ТОВ "БК Роял Хауз" згідно п. 10.3 Договору виник обов`язок з повернення невикористаної частини авансу, отриманого від Департаменту за Договором.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань з виконання будівельних робіт за Договором у встановлений строк та згідно отриманого авансу, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів виконання робіт і надання замовнику Актів приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт та витрати по формі КБ-3 на підтвердження використання суми авансу або повернення суми попередньої оплати відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 13 813 165,84 грн. перерахованих коштів (передплати) за невиконані за вказаним Договором будівельні роботи підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права (частина 1статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" (вул. СУРІКОВА буд.3, оф.42, м. Київ, 03035, ) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (вул. Оболонська, 34, м. Київ, 04071, ) 13 813 165,84 грн. (тринадцять мільйонів вісімсот тринадцять тисяч сто шістдесят п`ять грн. 84 коп.) боргу та судовий збір у розмірі 207 197,49 грн. (двісті сім тисяч сто дев`яносто сім грн. 49 коп.).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 06 вересня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон