ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. Справа№ 910/2071/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023

у справі № 910/2071/23 (суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000"

до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

про стягнення 233 713,87 грн

без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення 233 713,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором надання охоронних послуг № ФС-01/01/22 від 01.01.2022, у останнього виникла заборгованість в частині своєчасної та повної оплати наданих відповідачу послуг охорони за січень-березень 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 позов задоволено частково; стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" заборгованість у розмірі 162 240 грн 00 коп.; пеню у розмірі 30 926 грн 07 коп.; інфляційні втрати у розмірі 35 365 грн 49 коп.; 3% річних у розмірі 4 205 грн 08 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 491 грн 05 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований. При цьому, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що позивачем не вірно застосовано сукупний індекс інфляції, а відтак за обґрунтованим розрахунком суду розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 35 365,49 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПНВК "Інтербізнес" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в позові ТОВ "Безпека Бізнес 2000" до ПНВК "Інтербізнес" про стягнення 233 713,87 грн, та стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн за надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи та невірно оцінені надані сторонами докази. Зокрема, скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було враховано обставин непереборної сили, що виникли внаслідок збройної агресії російської федерації, що дає підстави для висновку про відсутність охоронного агентства в особі позивача на місцях дислокації об`єкта охорони, а відтак і ненадання відповідачу послуг з охорони у період з 26.02.2022 по березень 2023 року. Наголошує, що жодних листів, до яких були б долучені акти наданих послуг за березень 2022 року, відповідні рахунки на оплату, примірник угоди про розірвання договору, від позивача не отримував. Зауважує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення проігноровано факт зупинення господарської діяльності філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес». Також, апелянт не погоджується з нарахованими сумами штрафних санкцій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023 апеляційна скарга у справі № 910/2071/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Шапран В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПНВК "Інтербізнес" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23; справу 910/2071/23 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2071/23; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 22.06.2023, надійшли матеріали справи № 910/2071/23.

Учасники справи про розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ПНВК "Інтербізнес" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, матеріали справи містять листи-повідомлення сторін про їх обізнаність про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

17.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Безпека Бізнес 2000" на апеляційну скаргу, у якому товариство проти її доводів заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Свої аргументи обґрунтовує тим, що доводи відповідача ґрунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами. Стверджує, що введення воєнного стану на території України не означає неможливість здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Крім того, зауважує, що строк виконання грошового зобов`язання за договором настав до початку воєнного стану.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Майданевича А.Г. та у відпустці судді Шапрана В.В., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 справу № 910/2071/23 за апеляційної скаргою Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 01.01.2022 між ТОВ "Безпека Бізнес 2000" (надалі - охоронне агентство/виконавець/позивач) та ПНВК "Інтербізнес" (в особі представника Філії «Старовірівська») було укладено договір № ФС-01/01/22-ФО про надання охоронних послуг (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканність об`єкта охорони, що передається замовникам під охорону згідно акта прийняття об`єкту під охорону (Додаток 4 до договору), а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.

У п. 2.3. договору сторони визначили, що охорона об`єкта здійснюється згідно дислокації (Додаток 1 до договору), інструкції по охороні об`єкта замовника (Додаток 2) та положень даного договору. Система управління охороною об`єкта, порядок взаємодії на об`єкті охорони згідно дислокації постів визначається спільно охоронним агентством і замовником. Охоронне агентство та замовник здійснюють обмін інформацією про фактичний стан обстановки в реальному масштабі часу, як в усному порядку, так і наданням до 09-00 год. представнику замовника щоденних письмових доповідей за підписом старшого зміни охорони про результати виконаної охороною роботи за минулу добу (Додаток 6).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами затверджено додаток № 1 до договору - Дислокація об`єкта охорони, зокрема, що знаходиться за адресою Харківська область, Куп`янський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 227 А.

Також сторонами підписано Акт прийняття об`єкта під охорону (додаток 4), за яким замовник передав, а охоронне агентство прийняло під охорону територію та приміщення, в яких знаходиться ТМЦ 01.02.2022 року о 08-00.

Пунктом 7.5. договору сторони обумовили, що охоронне агентство зобов`язано надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця наступного за звітним. В Акті про надання охоронних послуг Охоронне агентство вказує ціну наданих послуг з урахуванням відшкодування понесених штрафних санкцій, зменшення вартості послуг виходячи із фактичного забезпечення кількості постів охорони та коефіцієнта наповнення постів, іншої шкоди, спричиненої замовникові неналежним виконанням умов договору. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів розглянути поданий акт, підписати його або надати заперечення (претензію) щодо викладеного в Акті про надання охоронних послуг. У разі не підписання Замовником Акта протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

При цьому пунктом 7.4. договору визначено, що оплата щомісячної суми договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Загальна сума щомісячної плати за даним договором вираховується шляхом перемноження: вартості людино/години на об`єкті охорони (40,00 грн/год), кількості годин у добі (24), середньої кількості діб на місяць (30,5), кількості цільових постів охорони згідно дислокації (2,5 цілодобових поста), та складає 73 200,00 грн. ПДВ - 0.

За доводами позивача, на виконання умов договору, останнім належним чином виконано зобов`язання за договором та надано послуги з охорони об`єкта замовника у період з січня 2022 по березень 2022, що підтверджується складеними у даний період актами надання послуг, зокрема: № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн, № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату отриманих послуг з охорони за січень 2022 року на суму 53 760,00 грн.

Водночас, як стверджує позивач, остаточного розрахунку за надані послуги з охорони відповідачем здійснено не було, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 162 240,00 грн.

Крім того, за поясненнями позивача, останній 23.03.2022 засобами електронного зв`язку отримав від відповідача лист з повідомленням про дострокове припинення договору, з проектом угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору.

Позивачем, в свою чергу, листом від 25.03.2022 на адресу відповідача направлено лист № 47 з двома примірниками актів надання послуг з охорони № 70 від 31.03.2022, рахунком на оплату № 74 від 24.03.2022 та двома примірниками угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору, які, за поясненнями позивача, відповідач не повернув, як і не надав будь-яких заперечень.

27.04.2022 та 14.07.2022 позивач повторно направив рекомендованими листами на адресу відповідача наведені вище документи. Вказані листи були отримані відповідачем, однак будь-яких заперечень не надано, вартість наданих послуг охорони не сплачено.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості № 204 від 14.12.2022, яка була отримана відповідачем 20.12.2022, проте залишена останнім без відповіді та реагування.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 162 240,00 грн, а також заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 30 926,07 грн., 3% річних у розмірі 4 205,08 грн та інфляційних втрат у розмірі 36 342,72 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції правильно визначив, що укладений сторонами договір від 01.01.2022 № ФС-01/01/22-ФО за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Надання ПНВК "Інтербізнес" послуг з охорони, передбачених договором, загальною вартістю 216 000, 00 грн підтверджено наявними в матеріалах справи актами № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн (а.с. 24), № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн (а.с.25) та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн (а.с. 26), а також рахунками на оплату № 22 від 28.01.2022 за фізичну охорону за січень 2022 на суму 74 400,00 грн (а.с. 27), № 43 від 22.02.2022 за фізичну охорону за лютий 2022 на суму 67 200,00 грн (а.с. 28), № 74 від 24.03.2022 за фізичну охорону за березень 2022 на суму 74 400,00 грн (а.с. 29).

Матеріали справи містять також листи № 12 від 31.01.2022 про направлення акта № 22 від 31.01.2022 та рахунка на оплату № 22 від 28.01.2022; № 34 від 22.02.2022 про направлення акта № 44 від 28.02.2022 та рахунка на оплату № 43 від 22.02.2022, № 47 від 25.03.2022 про направлення акта № 70 від 31.03.2022, рахунка на оплату № 74 від 24.03.2022 та угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) Договору про надання охоронних послуг № ФС-01/01/22-ФО від 01.01.2022, № 68 від 27.04.2022 про направлення повторно акта № 70 від 31.03.2022, рахунка на оплату № 74 від 24.03.2022 та угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) Договору про надання охоронних послуг № ФС-01/01/22-ФО від 01.01.2022.

Водночас, як вказує апелянт, у зв`язку з перебуванням під окупацією лист позивача від 25.03.2022 № 47 останнім отримано не було, а лист № 68 від 27.04.2022 не містив будь-яких додатків, що позбавило останнього можливості висловити свої заперечення проти складеного позивачем акта надання послуг № 70 від 31.03.2022.

Так, колегією суддів встановлено, що усі складені у період з січня по березень 2022 року акти про надання послуг підписані лише з боку позивача.

Водночас, як зазначалось вище, пунктом 7.5. договору сторони обумовили, що охоронне агентство зобов`язано надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця наступного за звітним, а замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів розглянути поданий акт, підписати його або надати заперечення (претензію) щодо викладеного в Акті про надання охоронних послуг. У разі не підписання Замовником Акта протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

За поясненнями позивача, останній регулярно та своєчасно направляв рахунки на оплату та вищевказані акти надання послуг, з яких жоден не був підписаний відповідачем та повернутий (листи № 12 від 31.01.2022, № 34 від 22.02.2022, № 47 від 25.03.2022)., що у відповідності до п. 7.5 договору свідчить про надання позивачем відповідачу послуг з охорони належним чином.

Однак, доказів направлення вказаних листів на адресу відповідача матеріали справи не містять.

Водночас, як вірно зауважив суд першої інстанції, в матеріалах справи містяться докази направлення на адресу Філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» та на юридичну адресу відповідача (м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121В) листа № 68 від 27.04.2022 про направлення двох примірників актів надання послуг з охорони № 70 від 31.03.2022, рахунка на оплату № 74 від 24.03.2022 та двох примірників угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору.

Вказаний лист був отриманий відповідачем (належним чином завірені рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення містяться в матеріалах справи), проте жодних зауважень/заперечень проти наданих позивачем послуг за березень 2022 року, матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про те, що лист № 68 від 27.04.2022 не містив будь-яких додатків, що позбавило останнього можливості висловити свої заперечення проти складеного позивачем акта надання послуг № 70 від 31.03.2022, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки зміст самого листа свідчить про направлення відповідачу повторно усіх документів, необхідних для сплати послуг з охорони за березень 2022 року.

Крім того, жодних заперечень стосовно надання належним чином послуг з охорони за період січень-лютий 2022 року відповідачем також надано не було, та в апеляційній скарзі не відображено.

Матеріалами справи підтверджується також факт сплати відповідачем послуг за фізичну охорону частково на загальну суму 53 760,00 грн (згідно з платіжними інструкціями від 16.02.2023 № на суму 26 800,00 грн та від 14.03.2022 № на суму 26 800,00 грн).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведений факт надання послуг охорони за договором № ФС-01/01/22-ФО від 01.01.2022 за період з січня 2022 по березень 2022 належними та допустимими доказами.

У свою чергу матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості решти послуг на суму 162 240,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріали справи не містять доказів перебування охоронців ТОВ "Безпека Бізнес 2000" на дислокаціях об`єкта охорони наприкінці лютого-березня 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, про що свідчить відсутність обміну інформацією між сторонами договору про фактичний стан обстановки в реальному масштабі часу, не спростовуються з огляду на наявні в матеріалах справи письмові докази.

Крім того, строк виконання зобов`язань відповідача щодо оплати вартості наданих послуг за спірними актами надання послуг, зокрема за актом № 22 від 31.01.2022, закінчився 11.02.2022, тобто до моменту запровадження на території України воєнного стану.

Щодо доводів апелянта про невірність обрахунку позивачем штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат в сумі 35 365, 49 грн та трьох процентів річних в сумі 4 205, 08 грн, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягенння трьох процентів річних підлягають повному задоволенню, а вимоги в частині стягнення інфляційних втрат - підлягають частковому задоволенню.

Крім того, за умовами п. 5.9. договору у випадку несвоєчасної сплати замовником вартості послуг охоронного агентства згідно договору, змовник зобов`язаний сплатити охоронному агентству пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума пені в розмірі 30 926, 07 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак вони не спростовують вищенаведених висновків суду.

Колегія суддів наголошує, що у частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням наведеного та оцінивши надані сторонами докази у сукупності із встановленими у справі обставинами, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем доведено надання відповідачу послуг з охорони у період січень-березень 2022 року, у той час як відповідач доказів на спростування вказаних обставин та належного обґрунтування відсутності обов`язку здійснення оплати таких послуг не надав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи та невірно оцінені надані сторонами докази, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/2071/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватну науково-виробничу компанію "Інтербізнес".

4. Справу № 910/2071/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков