ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023м. ДніпроСправа № 904/3388/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога", с. Веселе, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 129 478,35 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №С-044-П від 10.04.2023 в розмірі 129 478,35 грн., з яких:

- 123 046,24 грн. - основний борг;

- 6 068,03 грн. - пеня,

- 364,08 грн. - 3 % річних.

Ухвалою від 03.07.2023 позовну заяву залишено без руху.

06.07.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 11.07.2023 прийнято позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

17.07.2023 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

01.08.2023 від позивача надійшла заява, в якій він, посилаючись на часткову оплату відповідачем основного боргу в розмірі 93 581,53 грн., просить стягнути з відповідача на його користь 29 464,71 грн. основного боргу, 10 364,60 грн. пені, 623,33 грн. 3% річних, 984,37 грн. інфляційних втрат.

02.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

16.08.2023 від відповідача надійшли заперечення щодо заяви про розподіл судових витрат, в яких відповідач вважає заявлену позивачем суму в розмірі 25 000,00 грн. неспівмірною та завищеною, просить задовольнити частково в розмірі 5 000,00 грн.

18.08.2023 від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача щодо заяви про розподіл судових витрат.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

11.09.2023 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем грошових зобов`язань за Договором про надання послуг №С-044-П від 10.04.2023.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, в якому він зазначив, що ним сплачено заборгованість за спірним договором.

Щодо залишку заборгованості в розмірі 29 464,71 грн., відповідач зазначив, що позивач має заборгованість у вказаному розмірі перед відповідачем за договором № С-055-П від 26.04.2023.

Відповідач направив позивачу Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, однак, відповіді станом на дату подання відзиву не отримано.

Щодо пені відповідач надав контррозрахунок нарахування штрафної санкції на суму заборгованості в розмірі 93 581,53 грн., яка склала 3 781,72 грн.

З розрахунком 3% річних в розмірі 364,08 грн. відповідач погодився.

Таким чином, відповідач просить закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 123 046,24 грн. за відсутності предмету спору та врахувати розрахунок штрафних санкцій, наданий відповідачем.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини щодо порушення відповідачем договору про надання послуг №С-044-П від 10.04.2023в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, правомірність нарахування штрафних санкцій, співмірність заявлених витрат на правову допомогу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як свідчать матеріали справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" (виконавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" (замовник) укладено договір про надання послуг №С-044-П від 10.04.2023 (далі по тексту - Договір), згідно з умовами якого Виконавець зобов`язаний надати послуги, передбачені п. 2.1. договору, а Замовник зобов`язаний прийняти надані Послуги та оплатити їх вартість на умовах, визначених даним Договором.

Згідно п. 2.1. договору, виконавець надає замовнику послуги посіву соняшнику на ділянках, що розташовані в районі вул. Сонячної, 3, с. Богданівка Синельниківського (Межівського) району, Дніпропетровської області

Орієнтовна площа ділянок 1 300 га.

Остаточний обсяг послуг, які фактично надані, визначається сторонами у Акті наданих послуг. (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору виконавець зобов`язаний надати послуги в період з 22.04.2023 по 10.05.2023, обидві дати включно.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що прийняття замовником послуг оформляється Актами надання послуг за підсумками наступних етапів:

1 етап за підсумками надання виконавцем послуг на ділянках замовника загальною площею 650 га,

2 етап - за підсумками надання виконавцем послуг на всіх ділянках замовника, визначених у п. 2.1. договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна послуг виконавця становить: за 1 га 1 066,67 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 213,33 грн., всього 1 280,00 грн., за весь обсяг послуг орієнтовно 1386671,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 277 329,00 грн., всього 1 664 000,00 грн.

Остаточна вартість всього об`єму послуг визначається як добуток вартості 1 га (п. 3.1.1. договору) та остаточного обсягу послуг визначену Актом надання послуг (п. 2.4. договору) (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили наступний порядок розрахунків за цим Договором:

- 50 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) протягом 5 банківських днів з дня підписання цього договору;

- 782 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) в день подачі техніки та працівників виконавця на земельні, зазначені в п. 2.1. цього договору. Якщо запланована дата початку надання послуг є вихід (неробочим) днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує дню початку надання послуг;

- 832 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) не пізніше наступного банківського дня після надання виконавцем послуги на ділянках замовника загальною площею 650 га.

Остаточний розрахунок проводиться сторонами не пізніше 3 банківських днів з дати підписання сторонами Акту наданих послуг за підсумками надання виконавцем послуг на всіх ділянках замовника, визначених у п. 2.1. цього договору (п. 2.4. цього договору), наступним чином:

- в разі, якщо остаточна вартість послуг, обрахована згідно п. 3.2. цього договору, перевищує суму, що була фактично сплачена замовником на користь виконавця замовник здійснює доплату відповідної суми;

- в разі, якщо остаточна вартість послуг, обрахована згідно п. 3.2. цього договору, є меншою, ніж сума, що була фактично сплачена замовником на користь виконавця виконавець здійснює повернення відповідної суми.

Відповідно до п. 8.6 Договору, цей Договір набирає чинності від дати його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх прав та обов`язків по ньому.

Додатковою угодою № 1 від 09.05.2023 сторони погодили викласти:

п. 2.3. договору в наступній редакції: виконавець зобов`язаний надати послуги в період з 22.04.2023 по 22.05.2023, обидві дати включно.

п. 3.1. договору: ціна послуг виконавця становить: за 1 га 1 066,67 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 213,33 грн., всього 1 280,00 грн. (за перші 650 га), за 1 га 978,56 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 195,71 грн., всього 1 174,27 грн. (за наступні 650 га), за весь обсяг послуг орієнтовно 1329339,50 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 265879,90 грн., всього 1595219,40 грн.

На виконання умов договору позивач надав послуги загальною вартістю 1 555 046,24 грн, що підтверджується актами надання послуг № 1 від 15.05.2023 на суму 832 000,00 грн., № 3 від 22.05.2023 на суму 723 046,24 грн.

Акти надання послуг підписані ста скріплені печатками сторін без зауважень.

Відповідач сплатив вартість наданих послуг в розмірі 1 525 581,53 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №720 від 19.04.2023 на суму 50 000,00 грн, № 845 від 04.05.2023 на суму 782 000,00 грн., №1646 від 17.05.2023 на суму 200 000,00 грн., № 854 від 19.05.2023 на суму 400 000,00 грн., № 1011 від 21.07.2023 на суму 93 581,53 грн.

Таким чином, заборгованість за договором становить 29 464,71 грн.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Правовідносини щодо надання послуг регулюються положеннями Глави 63 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 901 ЦК України, положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Тобто, за договором про надання послуг виконавець зобов`язується виконати певні дії або здійснити певну діяльність, які, як правило, не мають матеріального результату (наприклад, послуги зв`язку, освітні послуги, спортивно-оздоровчі та ін.). Деякі послуги можуть мати матеріальний результат, як, наприклад, медичні послуги із надання стоматологічної допомоги (пломбування хворого зуба, встановлення коронки). Проте всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, адже при наданні послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Отже, предметом договору про надання послуг є виконання певних дій або здійснення певної діяльності, які не мають матеріального результату.

При цьому, зі змісту ч. 2 ст. 901 ЦК України вбачається, що положення Глави 63 ЦК України поширюються на всю низку договорів, предметом яких є надання послуги, яка споживається, в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, які як передбачені в Цивільному кодексі України поза межами глави (перевезення, страхування, транспортне експедирування, зберігання, доручення, комісія, управління майном та ін.), так і не передбачені кодексом, а містяться в інших нормативно-правових актах - Законі України "Про аудиторську діяльність", Законі України "Про зв`язок" тощо. Окрім цього, положення цієї глави поширюються на інші види договорів, які не передбачені законодавством взагалі, але мають своїм предметом надання послуг.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ч. 1 ст. 853 ЦК України).

Зважаючи на викладене, проаналізувавши правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі договору про надання послуг №С-044-П від 10.04.2023, дослідивши текст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який поєднує в собі договір підряду та договір про надання послуг, а предметом за цим договором є надання послуг (виконання робіт) Виконавцем за завданням Замовника щодо обробки земельної ділянки, а саме: посів соняшника на земельній ділянці Замовника. Сторони досягли всіх суттєвих умов договору, тому зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Доказів оплати вартості наданих послуг в розмірі 29 464,71 грн. за спірним договором матеріали справи не містять.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в розмірі 29 464,71 грн.

Суд не приймає заперечення відповідача в частині наявності заборгованості в розмірі 29 464,71 грн. за договором №С-044-П від 10.04.2023, щодо того, що позивач має заборгованість у вказаному розмірі перед відповідачем за договором № С-055-П від 26.04.2023, оскільки останній договір не є предметом розгляду в даній справі.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними договорами.

Правомірність нарахування пені.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 364,60 грн. за загальний період прострочення з 24.05.2023 по 01.08.2023, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.1. договору, сторона, яка прострочила виконання грошового зобов`язання за цим договором, несе відповідальність у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за весь період прострочення.

При перевірці розрахунку, судом виявлено помилку в частині визначення початку нарахування штрафної санкції, оскільки позивачем не враховано положення п. 3.4. договору.

Таким чином, за розрахунком суду, початок нарахування пені розпочинається з 26.05.2023.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не враховано, що договором встановлено пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за весь період прострочення.

Таким чином, задоволенню підлягає пеня в розмірі 4 977,87 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 5 386,73 грн. слід відмовити.

Правомірність нарахування 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 623,33 грн. 3% річних за загальний період прострочення з 24.05.2023 по 01.08.2023, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних, суд виявив помилку, аналогічну нарахуванню пені в частині визначення початку нарахування, таким чином нарахування здійснюється з 26.05.2023.

Таким чином, вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 603,10 грн.

В частині стягнення 3% річних в розмірі 20,23 грн. слід відмовити.

Правомірність нарахування інфляційних втрат.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 984,37 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення з 24.05.2023 по 01.08.2023.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку інфляційних втрат суд помилок не виявив, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 984,37 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 29 464,71 грн., 3% річних у розмірі 603,10 грн., пені в розмірі 4 977,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 984,37 грн.

В частині стягнення 3% річних у розмірі 20,23 грн. та пені в розмірі 5 386,73 грн. слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо витрат на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" та адвокатом Чубом Сергієм Володимировичем (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 1.1 договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнт при його взаємовідносинах з правоохоронними органами (органами прокуратури, МВС, СБУ тощо), органами податкової служби, органами виконавчої служби, Державної аудиторської служби, органами нотаріату, будь-якими контролюючими органами, будь-якими центральними та місцевими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, органами державної реєстрації актів цивільного стану, слідчими суддями, суб`єктами державної реєстрації в цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних та інших правовідносинах в господарських, адміністративних та загальних судах по першій, апеляційній та касаційній інстанціях у господарських, адміністративних, цивільних та кримінальних справах.

За надану відповідно до п.1.1 цього Договору правову допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі, що встановлюється додатковою угодою.(п. 4.1. договору).

Цей Договір укладено на двох аркушах, у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Строк дії договору до 31.12.2023. (п. 7.1. договору).

26.06.2023 сторони уклали додаткову угоду № б/н, в якій сторони узгодили, що Адвокат зобов`язується надати такі послуги: складання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА» (ідентифікаційний код: 36927164) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № С-044-П від 10 квітня 2023 року, надання консультацій з вивченням документів, у разі надання Відповідачем відзиву написання відповіді на відзив, аналіз судової практики.

Оплата наданих послуг здійснюється Клієнтом протягом 60 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг за Договором.

12.07.2023 сторони уклали акт приймання-передачі наданих послуг від 12.07.2023, згідно якого послуги для Клієнта за додатковою угодою № б/н від 26 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 26 червня 2023 року, що пов`язані з провадженням у справі № 904/3383/23 за позовом ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» (ідентифікаційний код: 34630924) до ТОВ «ПЕРЕМОГА» (ідентифікаційний код; 30927164) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № С-044-П від 10 квітня 2023 року, надані адвокатом у встановлений термін, у повному обсязі та з дотриманням інших умов договору про надання правової допомоги від 26.06.2023.

Вартість послуг склала: складання позовної заяви (аналіз судової практики, вивчення документів у справі), 3 год, вартість 20 100,00 грн.; надання консультацій, 45 хв., вартість 4 900,00 грн.

Вартість 1 години наданих послуг з урахуванням розміру мінімальної заробітної плата, встановленої відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», а саме становить 6700.00 грн.

Всього: 25 000,00 грн, ПДВ не передбачено.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин та участь у судових засіданнях, зважаючи на заперечення відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00грн. є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Зважаючи на викладене, суд частково задовольняє заяву позивача зі стягненням з відповідача 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено вище, позов задоволено частково, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, в тому числі й витрати на правову допомогу - у розмірі 2 608,50грн.

22 391,50 грн. витрат на правничу допомогу покладаються на позивача.

Щодо судового збору.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 129 478,35 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" (52930, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Веселе, вул. Центральна, буд. 74, ідентифікаційний код 30927164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» (36014, м. Полтава, вул. Зигіна, буд. 29, офіс 19, ідентифікаційний код 34630924) основного боргу в розмірі 29 464,71 грн., 3% річних у розмірі 603,10 грн., пені в розмірі 4 977,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 984,37 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 2608, 50 грн., а також 2 333,77 грн судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2023.

Суддя Н.Г. Назаренко