РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/615/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агродім", ,вул. Перемоги, 79, с. Городище, Бахмацький район, Чернігівська область;

представник позивача: адвокат Лисенко Олександр Миколайович, свідоцтво № 2527 від 17.01.2019, ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача 1: Комарівська сільська рада,, вул. Соборна, 4 с.Комарівка, Ніжинський район, Чернігівська обл., 16442; ІНФОРМАЦІЯ_2

до відповідача 2: Приватне сільськогосподарське підприємство "Пісківське", , вул. Орищенка О.,57-А, Бахмацька ТГ, с.Піски, Ніжинський район, Чернігівська обл., 16542, ІНФОРМАЦІЯ_3

про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права

За участю представників сторін:

від позивача: Лисенко О.М.

від відповідача : не з`явився

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі від 14.04.2021, що укладений між відповіачами та скасування запису № 41931251 від 12.05.2021 вчиненого державним реєстратором Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про державну реєстрацію за відповідачем 2 права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :03:004:0001, загальна площа 2,0477 га) на підставі договору оренди землі від 14.04.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю передачі відповідачем 1 в користування відповідача 2 спірної земельної ділянки та порушення права позивача на користування та володіння спірною земельною ділянкою.

Разом з поданою позовною заявою до суду позивачем подано до суду клопотання про призначення експертизи з питань землеустрою.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.05.2023 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду доказів направлення на адресу відповідачів позовної заяви, зокрема, оригіналів опису вкладення в поштовий конверт, із зазначення поіменного переліку документів, що надсилаються адресату.

В межах встановленого процесуального строку позивачем подано до суду заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду від 17.05.2023 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 927/615/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам встановлено процесуальні строки для надання заяв по суті спору, призначено підготовче судове засідання.

09.06.2023 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач 2 зазначає, що не визнає позов в повному обсязі та вважає його таким, що є безпідставним, оскільки договір оренди землі укладеного з TOB «СП «Агродім» відносно земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276 загальною площею 2,0477 га є неукладеним, а державна реєстрація права оренди є неправомірною. Відповідач 2 вказує, що 14.04.2023 між відповідачами було укладено договір оренди землі, щодо передачі в строкове платне користування останньому земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:004:0001, із невитребуваних земельних часток (паїв), загальною площею 2,0477 га, яка знаходиться на території Красносільського старостинського округу Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Відповідач 2 зазначає, що права та інтереси позивача не порушені, оскільки відповідно відомостей Державного реєстру речових прав та інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0001 загальною площею 2,0477 га не перебувала в оренді станом на лютий та квітень 2021 року.

Відповідачем 2 заперечено проти клопотання позивача про призначення експертизи з питань землеустрою.

22.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, сформована в системі «Електронний суд», в якій останній заперечив доводи відповідача 2 та повторно просив про призначення експертизи з питань землеустрою. Відповідь на відзив аналогічного змісту надійшла до суду поштовим зв`язком 05.07.2023.

В підготовчому судовому засіданні 26.06.2023 суд розглянув клопотання позивача про призначення експертизи з питань землеустрою та відмовив у її задоволенні.

21.07.2023 до суду від відповідача 2 надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що доводи позивача є безпідставними та не спростовують доводів відповідача 2.

15.08.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про долучення доказів.

16.08.2023 в судовому засіданні представник позивача відмовився від клопотання про призначення експертизи з питань землеустрою у зв`язку з тим, що відповідач 2 погоджується з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0001 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0276 є однією земельною ділянкою.

В судовому засіданні 16.08.2023 року суд розпочав розгляд даної справи по суті та постановив ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 13.09.2023 року.

Вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи учасників справи, встановивши обставини справи та дослідивши подані учасниками докази, суд встановив:

10.07.2017 року між Борзнянською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське Підприємство «АГРОДІМ» було укладено договір оренди землі щодо передачі в строкове платне користування останньому земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :03:000:0276 (з числа невитребуваних земельних ділянок, пай № 458) загальною площею 2,0477 га, яка знаходиться за межами населеного пункту в адміністративно-територіальних межах Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Сторони зазначеного Договору погодили, що його укладено на 25 (двадцять п`ять) років до 2042 року включно (п.8), Договір набирає чинності після підписання його сторонами (п.39).

Матеріали справи не містять доказів припинення, розірвання чи визнання недійсним Договору оренди землі від 10.07.2017. Договір оренди землі виконується сторонами.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.07.2017 року, номер запису про інше речове право 21372371 (спеціальний розділ).

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 5 грудня 2019 року № 340-ІХ розпорядником спірної земельної ділянки стала Комарівська сільська рада (), до якої перейшли права орендодавця за Договором оренди землі від 10.07.2017 року.

В лютому 2021 року ПСП «Пісківське» звернулось до Комарівської сільської ради стосовно надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) невитребуваних земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП 13-річчя Жовтня на території Комарівської сільської ради, для подальшої передачі в оренду земельних ділянок, які відповідно відомостей Державного реєстру речових прав та інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки не перебували в оренді, в тому числі й спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0001 загальною площею 2,0477 га.

Рішенням четвертої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 16.02.2021 року №111-4/ІХ було надано дозвіл ПСП «Пісківське» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в оренду в тому числі й відносно спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0001 загальною площею 2,0477 га.

14.04.2021 року, на підставі рішення п`ятої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області № 172-05/ІХ від 08.04.2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі в оренду, між Комарівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Приватним сільськогосподарським підприємством «Пісківське» було укладено договір оренди землі, щодо передачі в строкове платне користування останньому земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:004:0001, із невитребуваних земельних часток (паїв), загальною площею 2,0477 га, яка знаходиться на території Красносільського старостинського округу Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області.

Право оренди згідно вищевказаного договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.05.2021 року, номер запису про інше речове право: 41931251(спеціальний розділ).

В межах підготовчого провадження в судовому засіданні 16.08.2023 відповідач 2 визнав, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0001 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0276 є однією і тією самою земельною ділянкою.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття заінтересована особа такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи доведуть, що такі дії порушують їх права.

Позивач, звернувся з позовом про визнання недійсними договору оренди землі, укладеного між відповідачами, тобто, позов про визнання недійсним договору оренди землі та визнання його припиненим, подала особа, яка не є стороною цього договору - заінтересована особа.

Тому особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договорів, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваними договорами і в результаті визнання їх недійсними майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання дійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15, від 16.10.2020 у справі N 10/12787/17), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину обхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав дійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене вільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається неналежний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що укладений спірний договір порушує його права на мирне користування та володіння майном, згідно Договору оренди землі від 10.07.2017.

Згідно положень ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до положень ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Нормами ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар зобов`язаний при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Як встановив суд, позивач є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276, загальною площею 2,0477 га, набув та належним чином посвідчив своє право користування зазначеною земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.07.2017 року, номер запису про інше речове право 21372371 (спеціальний розділ).

Матеріали справи містять копію Розпорядження Борзнянської районної держадміністрації № 235 від 19.05.2017 Про надання дозволу ТОВ «СП «Агродім» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на невитребувані частки (паї) на території, яким надано дозвіл товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «АГРОДІМ» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для надання в оренду невитребувані частки (паї) орієнтовною площею - 330,0189 га, із земель колишнього КСП « 13 - річчя Жовтня» на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, для ведення товарного сільськогорподарського виробництва та зобов`язано TOB СП «АГРОДІМ» подати на затвердження технічну документацію із землеустрою (а.с. 134 т.І).

В Переліку невитребуваних земельних часток (паїв)/земельних ділянок, що пропонуються для передачі в оренду (додаток до розпорядження голови райдержадміністрації 19.05.2017 №235) зокрема зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0276.

Також матеріали справи містять копію Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) не витребуваних земельних часток (паїв) які надаються в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності КСП « 13-річчя Жовітня» на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (а.с. 129 т.І).

Згідно розпорядження Борзнянської районної держадміністрації № 276 від 09.06.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для оформлення права користування земельними ділянками (невитребувані земельні частки (паї) на умовах оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передано в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 329, 4766 га.

Згідно Кадастрового плану земельної ділянки, земельна ділянка загальною площею 2,0477 га зазначена під номером :03:000:0276, проте кадастровий номер має виправлення номеру на :03:004:0001, виправлення затверджено відтиском штампу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 08.02.2019, а також підписом та відтиском печатки Державного кадастрового реєстратора Трошкіна О.А.

Відтиск штампу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 08.02.2019 має напис: «Електронний документ перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, проте судом встановлено відсутність реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276 та надходження відповідного електронного документу (обмінного файлу) до Державного реєстру земель.

Однак, зазначене не виключає того, що позивач є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0276, загальною площею 2,0477 га на підставі договору оренди землі від 10.07.2017, що на час розгляду справи є чинним та дійсним.

Матеріалами справи підтверджено, не оспорюється та не заперечується сторонами, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0276 є земельною ділянкою загальною площею 2,0477 га, кадастровий номер якої змінено на :03:004:0001. Враховуючи викладене, суд доходить висновку щодо порушення відповідачами прав позивача щодо платного володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оренда здійснюється на основі таких принципів, зокрема, законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; захисту економічної конкуренції; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 вищевказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідачів в частині визнання недійсним Договору оренди землі від 14.04.2021 та наявність підстав для визнання договору недійсним як такого, що суперечить нормам законодавства, зокрема, Закону України «Про оренду землі» та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та що порушує права і інтереси користувача такої земельної ділянки в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агродім".

Положеннями ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Стаття 236 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Щодо припинення на майбутнє договору оренди землі від 14.04.2021 року

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії), припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями". Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 141 Земельного кодексу України та визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, яким є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами).

Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про наявність підстав для припинення договору оренди землі від 14.04.2021 року.

За вказаних обставин, позовні вимоги позивача в частині припинення на майбутнє договору оренди землі від 14.04.2021 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо скасування запису державного реєстратора

Суд зазначає, що правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою ст. 5 Закону № 1952-ІV встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Як передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Тобто, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. При цьому, наслідком такого скасування є припинення відповідних прав.

Суд зазначає, що заявляючи вимогу про скасування запису № 41931251 від 12.05.2021 року вчиненого державним реєстратором Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про державну реєстрацію за Приватним сільськогосподарським підприємством «Пісківське» (Код ) права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0001 загальною площею 2,0477 га на підставі договору оренди землі від 14.04.2021 року позивач не врахував, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16.01.2020, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі № 10963/19, від 11.02.2021 у справі № 911/1530/19, від 03.03.2021 у справі № 913/175/20.

Враховуючи викладене суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію права не відповідє вимогам законодавства.

Згідно позиції Верховного Суду викладеної в Постанові від 08.02.2022 року у справі № 160/6762/21 ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про скасування запису № 41931251 від 12.05.2021 року вчиненого державним реєстратором Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області у зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є неефективним.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарський процесуальний кодекс України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу ретельно досліджені судом, проте є такими, що не спростовують наведених висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 (на момент подання позовної заяви) становив 2684,00 грн.

За подання позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 8052,00 грн, оскільки ним заявлено три вимоги немайногово характеру: визнати недійсним договір оренди землі від 14.04.2021 року; припинити на майбутнє договір оренди землі від 14.04.2021 року; скасувати запис № 41931251 від 12.05.2021 року вчинений державним реєстратором Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області.

Однак, як встановив суд, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5368,00 грн.

Таким чином, розмір несплаченого позивачем судового збору становить 2684,00 грн, який підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, судовий збір в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 5368,00 грн залишається за позивачем , а в розмірі 2684,00 грн покладається на відповідачів.

Керуючись ст. 42, 73-81, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди землі від 14.04.2021 року, укладений між Комарівською сільською радою (Код ) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Пісківське» (Код ), предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :03:004:0001 загальною площею 2,0477 га.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Комарівської сільської ради (, вул. Соборна, 4 с.Комарівка, Ніжинський район, Чернігівська обл., 16442) в дохід Державного бюджету України (Отримувач - ГУК у Черніг.обл/тг м.Чернігів/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37972475, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: UA3025739, код класифікації доходів бюджету - 22030101) 1342,00 грн судового збору.

5. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Пісківське", (, вул. Орищенка О.,57-А, Бахмацька ТГ, с.Піски, Ніжинський район, Чернігівська обл., 16542) в дохід Державного бюджету України (Отримувач - ГУК у Черніг.обл/тг м.Чернігів/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37972475, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: UA3025739, код класифікації доходів бюджету - 22030101) 1342,00 грн судового збору.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 13.09.2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua