ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 вересня 2023 року Справа № 903/783/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор», м.Львів

до відповідача: Виконавчого комітету Луцької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Луцькреклама», м.Луцьк

про стягнення 275 536 грн. 02 коп. шкоди

Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Сосновська Ю. П.

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» в позовній заяві від 27.07.2023 просить суд стягнути з Виконавчого комітету Луцької міської ради 275 536 грн. 02 коп. на відшкодування шкоди, завданої в результаті прийняття незаконного рішення від 18.12.208 №854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Позивач просить суд питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу вирішити додатковим рішенням на підставі доказів, які будуть подані додатково у встановлені для цього строки.

Ухвалою суду від 02.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 05.09.2023, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Луцькреклама», вул. Лесі Українки, 28, м.Луцьк, 43016, , позивача протягом 3 днів з дня отримання цієї ухвали зобов`язано надіслати Комунальному підприємству «Луцькреклама», вул. Лесі Українки, 28, м.Луцьк, 43016 копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом з описом вкладення та надати відповідні докази до суду, запропонувано відповідачу та третій особі подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати прокурору та позивачу, докази чого подати суду;

Клопотанням від 03.08.2023 позивач надав суду докази надіслання третій особі позовної заяви з додатками.

Ухвала суду від 02.08.2023 отримана КП «Луцькреклама» 08.08.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 280, Виконавчий комітет Луцької МР 07.08.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 298.

17.08.2023 через Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву від ВК Луцької МР з доказами надіслання відзиву іншим учасникам справи.

21.08.2023 через Електронний суд надійшла відповідь на відзив від позивача з доказами надіслання іншим учасникам справи.

Суд протокольною ухвалою від 05.09.2023 приймає та долучає відзив та відповідь на відзив до матеріалів справи.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» з 2005 року здійснює на території м.Луцьк господарську діяльність з розповсюдження зовнішньої реклами у порядку, встановленому законодавством.

Виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв 03.11.2011 рішення №770-1, яким затвердив Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Луцьку.

Цим же рішенням Виконкому від 03.11.2011 №770-1 затверджено форму договору тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами, яка є Додатком до цього Рішення, згідно з яким такий договір укладається між уповноваженою Виконкомом особою - Комунальним підприємством «Луцькреклама» та розповсюджувачами зовнішньої реклами, які в установленому порядку отримали дозвіл на її розміщення на місцях, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м.Луцьк.

Крім того, Виконкомом було прийняте рішення від 20.09.2012 №629-1 «Про порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

16.07.2014 Виконкомом було прийнято рішення №414-1 «Про доповнення до Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», згідно з яким доповнено Порядок №629-1 пунктом 5 наступного тексту: Рішенням виконавчого комітету може визначатись (змінюватись) розмір плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, на визначений термін в розмірі до 50 відсотків базового тарифу.

11.04.2012 між КП «Луцькреклама» та Товариством (позивачем) (розповсюджувач зовнішньої реклами) укладено договір №129/ТК тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами, відповідно до умов якого, уповноважена особа передає розповсюджувачу зовнішньої реклами у тимчасове користування місце для розташування засобу зовнішньої реклами за адресою, вказаною у додатку, згідно з погодженим у встановленому порядку дозвільним документом на розміщення засобів зовнішньої реклами, а розповсюджувач зовнішньої реклами використовує надане місце за цільовим призначенням - для розміщення засобів зовнішньої реклами, здійснює оплату за тимчасове користування місцем та звільняє його у триденний термін після закінчення терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами. (п.1.1).

Розмір оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобів зовнішньої реклами встановлюється Виконавчим комітетом Луцької міської ради та сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі цього договору та/або рахунків- фактур, наданих КП «Луцькреклама» (п.3.1).

Плата за тимчасове користування місцем розміщення засобів зовнішньої реклами складається з площі місця, базового тарифу та коригуючих коефіцієнтів, які послідовно перемножуються на базовий тариф та площі місця. Нарахування коригуючих коефіцієнтів на базовий тариф, який вказано по кожному засобів зовнішньої реклами у додатку до договору, проводиться у порядку, визначеному Виконавчого комітету Луцької міської ради (п.3.3).

Нарахування плати здійснюється з дати прийняття рішення виконавчим органом про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та включає податок на додану вартість (п.3.4).

Плата за тимчасове користування місцем сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами щомісяця шляхом перерахування коштів на рахунок КП «Луцькреклама» та зараховується до бюджету міста, згідно з рішення Луцької міської ради від 26.01.2012 №20/89.

18.12.2018 Виконком прийняв рішення №854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Вказаним Рішенням № 854-1, зокрема:

1. Збільшено на період з 01.01.2019 по 31.12.2019 на 48 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, встановленого Порядком визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.09.2012 № 629-1 (з доповненням).

2. Зобов`язано Комунальне підприємству «Луцькреклама» здійснити перерахунок плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів за укладеними з розповсюджувачами зовнішньої реклами договорами тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами, а також внести відповідні зміни до укладених з розповсюджувачами зовнішньої реклами договорів, відповідно до пункту 1 цього рішення.

02.01.2019 між Товариством (розповсюджувач зовнішньої реклами) та КП «Луцькреклама» (уповноважена особа) було укладено новий договір №01-02/100ТК тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами на заміну зазначеному вище договору №129/ТК від 11.04.2012, який діяв з 11.04.2012 по 31.12.2018 відповідно.

За формою та змістом вказані договори є ідентичними, оскільки у них, фактично, лише відтворюється зміст Додатку до Порядку № 770-1, яким затверджено форму цього договору.

Згідно з п.п. 3.1.-3.2. Договору розмір плати за тимчасове користування місцем розташування ЗЗР встановлюється виконавчим комітетом Луцької міської ради та сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі цього договору та/або рахунків-фактур, наданих КП «Луцькреклама». Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язаний отримати рахунок на сплату коштів за тимчасове користування місцем розташування ЗЗР не пізніше 20 числа поточного місяця та проводити оплату не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Нарахування плати здійснюється з дати прийняття рішення виконавчим органом про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та включає податок на додану вартість (п.3.4).

У відповідності до п. 3.5. Договору, плата за тимчасове користування місцем (місцями) сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами щомісяця шляхом перерахування коштів на рахунок КП Луцькреклама та зараховується до бюджету міста, згідно з рішенням Луцької міської ради від 26.01.2012 №20/89. Допускається авансове перерахування грошових коштів.

Додатком №1 від 02.01.2019 до Договору затверджено перелік засобів зовнішньої реклами розповсюджувача реклами (19 позицій), їх місцезнаходження, а також розмір плати за їх розміщення, визначений з урахуванням Рішення №854-1, яким у період з січня по грудень 2019 року було збільшено величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, встановленого Порядком №629-1, на 48 відсотків.

За період з 01.01.2019 по 31.12.2019 позивач сплатив на виконання Договору на рахунок КП «Луцькреклама» кошти в розмірі 849 569,38 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі №140/38628/19 визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.12.2018 № 854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Згідно з Розрахунком суми переплати за 2019 рік всього позивачем у 2019 році було сплачено на рахунок КП «Луцькреклама» 849 569,38 грн., що на 275 536,02 грн. (тобто в 1,48 разів) більше суми, яку він повинен був сплатити за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 без застосування збільшеної на 48 % величини базового тарифу, затвердженої незаконним Рішенням № 854-1.

Таким чином, внаслідок виконання сторонами Договору незаконного Рішення № 854-1, позивач зазнав матеріальних втрат на суму 275 536,02 грн., які підлягають відшкодуванню у порядку та спосіб, які передбачені законодавством.

Як на правову підставу позовних вимог позивач зазначає:

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1175 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Таким чином, для відшкодування позивачу шкоди, завданої застосуванням незаконного Рішення № 854-1, наявність або відсутність вини відповідача (його конкретних посадових осіб) не має правового значення.

Що стосується інших елементів відшкодування шкоди, то неправомірна поведінка відповідача у формі прийняття незаконного нормативно-правового акта підтверджується постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі №140/38628/19, ухваленою у спеціально встановленому для цього порядку (ст. 264 КАС України), наявність шкоди - помісячними рахунками, платіжними дорученнями та актами здачі-приймання робіт за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, а причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою - пунктами 1, 2 незаконного Рішення №854-1 та діями суб`єктів відповідних правовідносин (КП «Луцькреклама» і позивача), вчиненими на його виконання шляхом укладення Договору і Додатку до нього.

Під шкодою у даному позові розуміються майнові втрати позивача, які виразились у зменшенні його майна у результаті порушення належного йому майнового права (п. 31 постанови Верховного Суду від 04.08.2020 по справі № 925/1478/16).

Під розміром завданої шкоди розуміється вартість майнових втрат позивача згідно з Розрахунком суми переплати за 2019 рік, тобто різниця між загальною сумою платежів, сплачених позивачем у 2019 році на виконання п.3.3 Договору згідно з Додатком, і загальною сумою платежів, яку він повинен був сплатити без урахування незаконного Рішення №854-1.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача 275 536,02 грн. на відшкодування шкоди, завданої в результаті прийняття незаконного рішення від 18.12.2018 № 854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Відповідач у відзиві у позові просить відмовити. Позиція ВК Луцької МР обґрунтована таким:

Позивач як на підстав позову посилається на прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом у справі №140/3862/19 постанови від 20.01.2021.

З аналізу ст. 5 КАС України вбачається, що захист порушених прав, свобод чи інтересів здійснюється судом в один з таких способів: нормативно-правовий акт визнається протиправним та нечинним, а індивідуальний протиправним та скасованим.

Відповідно до ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 в адміністративній справі №140/3862/19, яка набрала чинності 20.01.2021, визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.12.2018 №854-1.

Враховуючи, що оскаржуване у справі №140/3862/19 рішення є нормативно-правовим актом, рішення виконавчого комітету від 18.12.2018 №854-1 втратило чинність 20.01.2021.

Тобто, в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 рішення виконавчого комітету від 18.12.2018 №854-1 було чинним, внаслідок чого вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022 у справі №903/357/21 у аналогічних правовідносинах суд зробив висновок: « … скасування в судовому порядку рішень ВК Луцької міської ради №111-1 від 21.02.2018 та від 18.12.2018 №854-1 "Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька", фактично скасовує правову підставу для утримання відповідачем коштів, які були перераховані йому позивачем на підставі зазначених рішень, а тому, в розумінні статті 1212 ЦК України, такі кошти підлягають стягненню з відповідача як безпідставно отримані.

Суд першої інстанції встановив обставини, які підтверджують сплату позивачем згідно з наданими відповідачем рахунками грошових коштів за тимчасове користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами в більшому розмірі, ніж передбачено умовами укладеного між ними Договору, у зв`язку з чим відбулася переплата в розмірі спірної суми грошових коштів. При цьому, місцевим судом встановлено, що між сторонами справи відсутні інші зобов`язальні правовідносини як підстави для сплати спірних коштів.»

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного суду від 04.05.2022 у справі №903/359/21.

При цьому, відповідач звертає увагу, що як у вищевказаних справах так і у даній справі позивачі зверталися про стягнення коштів у зв`язку з скасуванням рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька.

Плата у всіх зазначених випадках і у даному за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів здійснювалася на підставі договорів, які були укладені між позивачами та КП «Луцькреклама».

Верховний суд, у аналогічних справах №903/357/21 та №903/359/21 вказав, що належним способом захисту є стягнення безпідставно збережених коштів у порядку статті 1212 ЦК України з КП «Луцькреклама», проте позивач, всупереч наведеної практики Верховного Суду просить стягнути з Виконавчого комітету Луцької міської ради кошти як шкоду, завдану рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради.

Тобто, при наявності усталеної практики Верховного Суду в аналогічних справах, позивач обрав неналежний спосіб захисту, а позов подано до неналежного позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

ВК Луцької МР акцентує увагу суду, що позивач сплачував кошти не на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.12.2018 №854-1, а на підставі Договору, який він уклав добровільно, а тому жодної шкоди рішенням виконавчого комітету йому завдано не було, таким чином відсутній основний елемент цивільно-правової відповідальності.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що позов ТзОВ «Комтех Аутдор» є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач заперечує позов взаємовиключними підставами, а саме: стверджує, що позивач сплатив третій особі кошти з урахуванням незаконного Рішення №854-1 на підставі договору, який є обов`язковим для виконання сторонами, та, одночасно, що належним способом захисту є стягнення безпідставно збережених коштів у порядку статті 1212 ЦК України з третьої особи.

Водночас, сплата коштів третій особі на підставі Договору, що мало місце у даному випадку, виключає їх стягнення з неї на підставі статті 1212 ЦК України.

Позивач звертає увагу суду на те, що з цих підстав і з посиланням саме на постанови Верховного Суду від 25.08.2022 у справі №903/357/21, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, відповідач оскаржив у касаційному порядку постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 по справі № 903/1019/21 про стягнення шкоди, завданої іншим незаконним та аналогічним рішенням відповідача від 21.02.2018 №111-1, в якій брали участь учасники даної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2023 касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на вказану постанову суду апеляційної інстанції від 05.04.2023 у справі № 903/1019/21 було закрито з тих підстав, що переглянуті у касаційному порядку справи №903/357/21, №903/359/21, на які послався у своїй скарзі відповідач як на підставу касаційного оскарження, не є подібними до справи №903/1019/21, оскільки у справах №903/357/21, №903/359/21 кошти за тимчасове користування засобами ЗЗР сплачувались позивачами виключно на підставі рахунків третьої особи (судами не було встановлено, що на підставі незаконних рішень відповідача №111-1 від 21.02.2018 та №854-1 від 18.12.2018 у договори між позивачами та третьою особою були внесені відповідні зміни про збільшення на період з 01.03.2018 по 31.12.2018 та 01.01.2019 по 31.12.2019 відповідно плати за тимчасове користування засобами ЗЗР до діючих договорів), а у справі №903/1019/21 на підставі договору, оскільки позивач і відповідач на виконання незаконного Рішення №111-1 внесли до укладеного між ними договору на тимчасове користування засобами ЗЗР відповідні зміни, підписавши про це відповідний додаток до цього договору.

Тобто, єдиною формальною відмінністю між справою № 903/1019/21 та даною справою є лише те, що згідно обставин, встановлених судами у справі № 903/1019/21, сторони договору на тимчасове користування засобами ЗЗР внесли на виконання незаконного Рішення №111-1 відповідні зміни до вже діючого (раніше укладеного) договору шляхом підписання нового додатку до нього, а у даній справі сторони уклали новий договір на тимчасове користування засобами ЗЗР з додатком, який вже враховував тариф, встановлений незаконним Рішенням №854-1.

Позивач заявив вимогу про стягнення суми переплати не до особи, з якою він вступив у договірні відносини на виконання незаконних нормативних актів відповідача, а до органу, який прийняв ці незаконні акти.

Щодо посилань відповідача на те, що оскаржуване у справі № 140/3862/19 Рішення №854-1 є нормативно-правовим актом, яке у період з 01.01.2019 по 31.12.2019 було чинним (адже воно втратило чинність лише з 20.01.2021 - з моменту набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021), то саме для таких випадків у законодавстві передбачений спеціальний механізм відновлення прав, порушених незаконною нормотворчістю органів державної влади і місцевого самоврядування, встановлений ст. 1175 ЦК України.

Умови її застосування передбачають наявність таких обставин, як:

-незаконність нормативного акта, яка доведена у порядку, встановленому законодавством (тобто шляхом визнання його незаконним та скасування);

-наявність майнової шкоди, завданої конкретній особі у результаті прийняття нормативного акта саме у зв`язку з його застосуванням, тобто до, а не після визнання його незаконним (нечинні нормативні акти не підлягають виконанню, а тому не можуть завдати шкоди будь-кому).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю з огляду на таке.

02.01.2019 між КП «Луцькреклама» (уповноважена особа) та ТзОВ «Комтех Аутдор» (розповсюджувач зовнішньої реклами) укладено договір №01-02/100ТК тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами.

Згідно умов договору уповноважена особа передає розповсюджувачу зовнішньої реклами у тимчасове користування місце для розташування засобу зовнішньої реклами за адресою, вказаною у додатку, згідно з погодженим у встановленому порядку дозвільним документом на розміщення засобів зовнішньої реклами, а розповсюджувач зовнішньої реклами використовує надане місце за цільовим призначенням - для розміщення засобів зовнішньої реклами, здійснює оплату за тимчасове користування місцем та звільняє його у триденний термін після закінчення терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами. (п. 1.1).

Розмір оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобів зовнішньої реклами встановлюється Виконавчим комітетом Луцької міської ради та сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі цього договору та/або рахунків-фактур, наданих КП «Луцькреклама» (п. 3.1).

Плата за тимчасове користування місцем розміщення засобів зовнішньої реклами складається з площі місця, базового тарифу та коригуючих коефіцієнтів, які послідовно перемножуються на базовий тариф та площі місця. Нарахування коригуючих коефіцієнтів на базовий тариф, який вказано по кожному засобів зовнішньої реклами у додатку до договору, проводиться у порядку, визначеному Виконавчого комітету Луцької міської ради (п. 3.3).

Нарахування плати здійснюється з дати прийняття рішення виконавчим органом про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та включає податок на додану вартість (п. 3.4).

Плата за тимчасове користування місцем сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами щомісяця шляхом перерахування коштів на рахунок КП «Луцькреклама» та зараховується до бюджету міста, згідно з рішення Луцької міської ради від 26.01.2012 №20/89. Допускається авансове перерахування грошових коштів (п.3.5).

У разі зміни в ціновій політиці сторони зобов`язані укласти додатковий договір (п. 3.8).

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами, а в окремих випадках, згідно з вимогами ч. 3 ст. 631 ЦК України, з 01.03.2012 (п. 6.1).

Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткової угоди та внесення змін до додатків(п. 6.2).

Розмір плати за користування ЗЗР встановлено рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 грудня 2018 року № 854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Додатком №1 від 02.01.2019 до договору сторони визначили вид ЗЗР, місце розташування ЗЗР (адреса), №дозволу, вартість з ПДВ за кожен вид ЗЗР, дату початку та дату кінця терміну дії дозволу.

До матеріалів справи долучено рахунки фактури за період січень грудень 2019 року, що сформовані як постачальником Комунальним підприємством «Луцькреклама» для одержувача ТОВ «Комтех Аутдор» на підставі договору №01-02/100ТК від 02.01.2019 за тимчасове користування місцем розміщення ЗЗР.

В свою чергу, ТОВ «Комтех Аутдор» згідно з платіжними дорученнями в період з січня по грудень 2019 року сплатив кошти в розмірі 849 569 грн. 38 коп. отримувачу КП «Луцькреклама» з призначенням платежів «оплата за користування місцями, зг.дог. №17-К-А від 11.04.12, зг.рах.». Посилання на номери та суми перерахованих коштів відповідають рахункам-фактури КП «Луцькреклама», що долучені до матеріалі справи.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 №140/3862/19 визнано протиправним та нечинним рішення від 18 грудня 2018 року № 854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість урахування судових рішень, які набрали законної сили, для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 275 536 грн. 02 коп., що є переплатою згідно з договором у зв`язку із застосуванням збільшеної на 48% величини базового тарифу, затвердженої скасованим рішенням №854-1, що вважає шкодою завданою в результаті прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. 1166 та ст. 1175 ЦК України.

За приписами ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №854-1 від 18.12.2018 збільшено на період з 01.01.2019 по 31.12.2019 на 48 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, встановленого Порядком визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька.

02.01.2019 між КП «Луцькреклама» (уповноважена особа) та ТОВ «Комтех Аутдор» (розповсюджувач зовнішньої реклами) укладено договір №01-02/100ТК тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами із зафіксованими умовах договору, а саме додатку №1 від 02.01.2019 вартість за кожен вид ЗЗР, виходячи з величини базового тарифу, що встановлений Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №854-1 від 18.12.2018.

Розмір оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами встановлюється Виконавчого комітету Луцької міської ради та сплачується розповсюджувачем на підставі цього договору та/або рахунків-фактур, наданих КП «Луцькреклама» (п.3.1).

Судом встановлено, що станом на день укладення договору №01-02/100ТК від 02.01.2019 діяв Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Луцьку, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2011р. №770-1 (Порядок №770-1), який є нормативним актом, прийнятим цим органом відповідно до ст.144 Конституції України у межах повноважень, визначених п. 32 Типових правил № 2067.

Договір №01-02/100ТК від 02.01.2019 був укладений за формою, яка є додатком до Порядку №770-1.

Таким чином, при його укладенні на підставі затвердженої типової форми, ТОВ «Комтех Аутдор» та КП «Луцькреклама» діяли відповідно до ст.ст.3, 648 ЦК України, та ч.3 ст.184 ГК України, тобто уклали його на підставі та у повній відповідності до правових актів органу державної влади та органу місцевого самоврядування, а саме:

- п.п.3.1-3.3 Порядку № 770-1 (додатком №5 до Порядку є типовий договір тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами);

- відповідно до рішення Виконкому від 20.09.2012р. №629-1 "Про порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька", яким був визначений механізм розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луцька (який був чинний на період виникнення правовідносин між ТОВ «Комтех Аутдор» та КП «Луцькреклама» на підставі договору від 02.01.2019 №01-02/100ТК);

- відповідно до рішення Виконкому від 18 грудня 2018 року №854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», яким збільшив на період з 01.01.2019 по 31.12.2019 на 48 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, встановленого Порядком визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.09.2012 № 629-1 (з доповненням), й яке у подальшому було скасоване постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 №140/3862/19 як протиправне.

Враховуючи вище викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимог позивача про стягнення з Виконавчого комітету Луцької міської ради 275 536 грн. 02 коп. на підставі ст.1166, 1175 ЦК України.

При цьому, позивачем надано розрахунок суми вартості розміщення ЗЗР за спірний період із зазначенням розміру плати без врахування рішення Виконкому від 18 грудня 2018 року №854-1.

Відповідач по суті обставини справи не оспорює, розрахунок позивача не заперечує.

При постановленні відповідного рішення судом взято до уваги висновки Північно-західного апеляційного господарського суду з постанови №903/1019/21 від 05.04.2023 щодо аналогічних правовідносин.

Щодо заперечень Виконкому Луцької міської ради про неправильний спосіб захисту, а також неналежного відповідача у справі з огляду на позицію ВС у складі КГС в постанові від 25.08.2022 №903/357/21, суд бере до уваги зазначене ВС у складі КГС в ухвалі від 05.07.2023 №903/1019/21 про закриття касаційного провадження та зазначає таке:

Посилання відповідача на висновки щодо застосування статті 1212 ЦК України, викладені у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №903/359/21 та від 25.08.2022 у справі №903/357/21 суд відхиляє, оскільки зазначені постанови були прийняті, виходячи з інших предмета і підстав позову, за іншої, ніж у цій справі фактично-доказової бази, тобто за інших обставин, встановлених судом, і за іншими поданими сторонами та оцінених судом згідно з вимогами процесуального закону доказами, залежно від яких й прийнято відповідне судове рішення про підставність позовних вимог, тобто зазначені справи і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками.

У цій справі предметом та підставами позову до Виконавчого комітету Луцької міської ради позивачем визначено вимогу про відшкодування на підставі статей 1166, 1175 ЦК України шкоди у розмірі 275 536 грн. 02 коп., завданої органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та третьою особою без самостійних вимог на предмет спору (КП «Луцькреклама») було укладено договір №01-02/100ТК від 02.01.2019 з невідємним додатком та встановленою вартістю послуг з урахуванням тарифу, передбаченого Рішенням № 854-1.

Натомість у справах №903/359/21 та №903/357/21 відповідачем визначено безпосередньо КП «Луцькреклама», а предметом позову виключно стягнення з вказаного комунального підприємства безпідставно набутих грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Водночас, при формуванні правового висновку про застосування статті 1212 ЦК України у таких правовідносинах Верховний Суд враховував, що судами попередніх інстанцій на підставі наданих учасниками справи та оцінених доказів не встановлено обставини щодо внесення сторонами змін до Договору у зв`язку зі збільшенням базового тарифу за рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Отже, окрім часткової відмінності предмета позовів у цій та зазначених відповідачем справах, різними є й встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, що стосуються внесення (шляхом укладення договору у цій справі) чи невнесення (справи №903/359/21 та №903/357/21) відповідних змін до договорів тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами щодо вартості послуг.

Таким чином, посилання відповідача на неврахування позивачем при формуванні позовних вимог висновку Верховного Суду щодо застосування статті 1212 ЦК України (постанови від 04.05.2022 у справі №903/359/21 та від 25.08.2022 у справі №903/357/21) як на підставу відмови у позові не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки відмінність у судових рішеннях зумовлена різними предметами позову (у частині вимог до органу місцевого самоврядування щодо відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями цього органу) та неоднаковими фактичними обставинами справ (у частині вимог про стягнення безпідставно набутих коштів), які мають юридичне значення.

Така відмінність у предметі позовів у наведених справах в цілому свідчить й про безпідставність доводів відповідача про заявлення позивачем позову до неналежного відповідача.

Крім того, суд вважає необґрунтованими викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про чинність Рішень Виконавчого комітету Луцької міської ради №854-1 у спірний період через визнання його нечинним у судовому порядку з моменту набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу, що частина друга статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним (пункт 84 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Водночас за вимогами частин 1-3 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші (крім Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку, що вже встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, суперечитиме вимогам частин 1-3 статті 11 ГПК України та не відповідатиме статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном, а також становитиме порушення принципу належного урядування.

Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 04.05.2022 у справі №903/359/21.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Луцької міської ради (43025, м.Луцьк, вул.Богдана Хмльницького, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор" (79035, м.Львів, вул.Зелена, 109, кім.316, )

- 275 536 грн. 02 коп. шкоди, завданої його незаконним рішенням від 18.12.2018 №854-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення

складено 13.09.2021

Суддя М. С. Шум