РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2023Справа № 910/12671/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (вул. Кірова, буд. 52, м. Чорнобиль, Київська обл., 07270; ідентифікаційний код 37197102)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» (вул. Воздвиженська, буд.43, м. Київ, 04071; ідентифікаційний код 40990651)

про стягнення 1 407 352, 76 грн

Представники сторін:

від позивача: Панчук Микола

від відповідача: Берсегян Манік

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (далі за текстом - ДП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», Позивач, Споживач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» (далі за текстом - ТОВ «БК КБР», Відповідач, Субспоживач) про стягнення заборгованості за договором № 110/8-12.0 про відшкодування витрат на оплату електричної енергії (далі за текстом - Договір) в загальному розмірі 1 407 352, 76 грн, яка складається із суми основного боргу - 1 244 344, 93 грн, інфляційних втрат - 16 226, 26 грн, 3 % річних - 11 147, 97 грн та пені - 135 633, 60 грн.

В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору забезпечено об`єкти Відповідача електричною енергією у відповідних обсягах, проте Відповідачем не здійснено відшкодування її вартості, що відповідно призвело до утворення у останнього заборгованості в розмірі 1 244 344, 93 грн.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання Позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із наданого Відповідачем відзиву вбачається, що Позивач не має права вимагати від Відповідача сплати за спожиту електроенергію та послуги з розподілу електричної енергії без понесення ним цих витрат, оскільки він не є електропостачальником та не має відповідної ліцензії.

Також Відповідач заперечує щодо нарахованих Позивачем штрафних санкцій та зазначає, що Позивачем не надано належним чином оформленого рахунку-фактури, а рахунок на оплату отримано Відповідачем 31.07.2023, що відповідно унеможливлює нарахування Позивачем 3 % річних та інфляційних втрат за визначеним у позові періодом.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче провадження призначено 04.09.2023.

У підготовчому засіданні 04.09.2023 представником Відповідача надано відзив на позовну заяву, який судом долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 04.09.2023, за спільною згодою сторін, судом закрито підготовче провадження та почато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 04.09.2023 представник Позивача надав пояснення по суті заявлених вимог та просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував щодо задоволення позову.

Таким чином, заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 04.09.2023 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12.04.2023 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого Споживач забезпечує об`єкти Субспоживача (централізоване сховище відпрацьованого

ядерного палива) електричною енергію обсягом згідно Додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору, а Субспоживач відшкодовує Споживачу її вартість, згідно умов цього договору та додатками до нього, що є невід`ємними його частинами.

Електроенергія постачається Споживачу на підставі окремого Договору, укладеного з Постачальником електричної енергії. (пункт 1.5. Договору)

Відповідно до пунктів 2.1. - 2.2. Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць Субспоживач щомісячно здійснює оплату шляхом банківського переказу на поточний рахунок Споживача за технічне забезпечення електропостачання та обслуговування електричних мереж в сумі 45 000.00 грн. на місяць без ПДВ (що не включає вартість спожитої електроенергії), крім того ПДВ 9 000.00 грн. Всього разом з ПДВ 54 000,00 грн (п`ятдесят чотири тисячі гривен. 00 коп).

Згідно пункту 2.3. Договору Субспоживач відшкодовує Споживачу витрати за спожиту активну електроенергію, обсяги яких визначаються згідно показників електричних лічильників, встановлених Субспоживачем, та за діючими тарифами, встановленими згідно чинної комерційної пропозиції договору про постачання електричної енергії. Підставою для відшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок-фактура від Споживача, та податкова накладна (у разі якщо він є платником ПДВ).

Облік спожитих Послуг фіксується за допомогою встановлених засобів обліку. (пункту 2.4. Договору)

Сторони домовились, що Субспоживач бере на себе обов`язок щомісячно, до 31-го числа надавати звіт про покази лічильників електричної енергії (Додаток №4 до цього Договору, надалі - Звіт), який є підставою для розрахунку вартості спожитої електричної енергії, що підлягає відшкодуванню. (пункт 2.5. Договору)

Згідно з пунктом 2.7. Договору Споживач надає Субспоживачу рахунок-фактуру щомісячно до 5-го числа наступного місяця, який є підставою для проведення оплати по даному Договору та оформлений на підставі Звіту.

Відповідно до пункту 2.8. Договору оплата рахунку-фактури Субспоживачем здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати оформления рахунку-фактури.

Пунктом 2.10. Договору закріплено, що по завершенню надання послуг у звітному періоді (щомісяця), Споживач надає Субспоживачу 2 (два) примірники Акту наданих послуг (далі - Акт), який останній зобов`язаний протягом 5 (п`яти) перших робочих днів після його одержання підписати і один примірник Акту повернути Споживачу. У випадку наявності у Субспоживача заперечень з приводу обсягу послуг, наданих Споживачем у звітному періоді. Субспоживач зобов`язаний у той же строк у письмовій формі надати Споживачу свої обґрунтовані заперечення.

При неповернені Субспоживачем у строк, визначений пунктом 2.10 Договору підписаного Акту або ненадання обгрунтованих заперечень з приводу обсягу послуг, вважається, що послуги в даному періоді надані Споживачем у повному обсязі й прийняті Субспоживачем без зауважень, в Акт вважається підписаним двома Сторонами (пункт 2.11. Договору).

Підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 Договору передбачено, що Субспоживач зобов`язується здійснювати відшкодування вартості електричної енергії по показникам лічильника за встановленим тарифом на поточний рахунок Споживача.

За порушення строків оплати Субспоживач сплачує на користь Споживача пеню в розмірі 0,1% від вартості невиконаного та / або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання зобов`язань але не більше подвійної облікової ставки НБУ. (пункт 4.4. Договору)

Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) і діє до 30.04.2023, а в частині фінансових зобов`язань - до їх повного виконання. (пункт 11.1. Договору)

Умови Договору поширюються на відносини, які склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01.01.2023 (пункт 11.2. Договору).

Згідно погодженого сторонами Графіку помісячного споживання електроенергії на період проведення ПНР на майданчику ЦСВЯП з 01.01.2023 по 16.02.2023 (Додаток № 2 до Договору) плановий обсяг електричної енергії в кВт*год визначено: у січні 125 370 у лютому - 79 380, що разом становить 204 750.

Факт спожиття Відповідачем визначених графіком обсягів електричної енергії також вбачається зі Звітів про обсяги спожитої електричної енергії об`єктами ЦСВЯП за січень та лютий 2023 року, підписаних відповідальною особою Відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до Відповідача із листом від 15.06.2023 за вих. № 1-13.0/03/1023/23, в якому Відповідача повідомлено про існування у нього заборгованості в розмірі 1 244 344, 93 грн та зазначено про неповернення Позивачу підписаного Акту № 282 від 13.04.2023 з проханням підписати останній в подальшому.

До вказаного листа Позивачем додано Акт виконаних робіт (надання послуг) № 282 від 13.04.2023 та Акт звірки взаєморозрахунків.

Суд вказує, що матеріали справи не містять доказів вручення 13.04.2023 Акту виконаних робіт (надання послуг) № 282 від 13.04.2023, як про це зазначається Позивачем у позові.

Докази направлення листа від 15.06.2023 за вих. № 1-13.0/03/1023/23 в матеріалах справи відсутні, однак наявна відповідь Відповідача за вих. № КБР00001112 від 17.07.2023, в якому Відповідач відмовився від оплати вартості спожитої електричної енергії оскільки Позивачем не надано належним чином оформленого рахунку-фактури та податкової накладної.

При цьому судом встановлено, що відповідь Відповідача за вих. № КБР00001112 від 17.07.2023 не містить обґрунтованої відмови від підписання Акту виконаних робіт (надання послуг) № 282 від 13.04.2023.

Позивач звертався до Відповідача із претензією від 06.07.2023 за вих. № 1-13.0/03/1160/23 про сплату існуючої заборгованості, у відповідь на яку Відповідач листом від 28.07.2023 вих. № КБР00001216 відмовився від оплати у зв`язку з тим, що Відповідачу жодного разу не надходили документи (рахунок - фактура з деталізованим розрахунком) задля відшкодування витрат.

Листом від 24.07.2023 за вх. №1-01.6/03/1317/23 Позивач надіслав Відповідачу рахунок - фактуру від 13.04.2023, копію звіту про обсяги спожитої електричної енергії за січень 2023 та за період з 01.02.2023 по 16.02.2023, копія ПН № 37 від 13.04.2023 та розрахунок відшкодування вартості споживання електричної енергії за січень 2023 та лютий 2023.

Даний лист відправлено з описом вкладення 25.07.2023 на адресу Відповідача поштовим повідомленням № 560, яке згідно роздруківки трекінгу на сайті Укрпошти отримано представником Відповідача - 31.07.2023.

Як вбачається з наданого рахунку - фактури на оплату № 304 від 13.04.2023 на суму 1 244 344, 93 грн останній виставлено Позивачем задля оплати Відповідачем наступного:

- відшкодування витрат вартості електричної енергії за січень 2023 та за період з 01.02.2023 по 16.02.2023;

- технічне забезпечення електричного постачання та обслуговування електричних витрат вартості електричної енергії за січень 2023 та за період з 01.02.2023 по 16.02.2023.

Відтак, Позивач стверджує, що зобов`язання у Відповідача з оплати настало з 21.04.2023 (п`ять банківських днів з дати оформлення рахунку-фактури згідно пункту 2.8. Договору), виконання якого є простроченим, що стало підставою для нарахування останнім за період 21.04.2023 по 07.08.2023 пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

Суд зазначає, що заперечення Відповідача фактично зводяться до того, що Позивач не має права отримувати відшкодування витрат за постачання електричної енергії оскільки така діяльність здійснюється на підставі ліценції, якої у Позивача немає.

При цьому, судом враховано, що Відповідачем факт отримання рахунку-фактуру на оплату № 304 від 13.04.2023 підтверджено, однак таку дату отримання Відповідачем вказано як 31.07.2023.

Так, Відповідач стверджує, що здійснений Позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних витрат за вказаний вище період є необґрунтованим.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами спірного Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Із врахуванням встановлених вище судом обставин, суд вказує, що звіти про обсяги спожитої електричної енергії об`єктами ЦСВЯП за січень та лютий 2023 року, підписані відповідальною особою Відповідача, а відтак останньому відомо про спожиті ним обсяги електричної енергії.

В силу того, що Відповідачем у листі від 17.07.2023 вих. № КБР00001112 не надано обґрунтованої відмови від підписання Акту виконаних робіт (надання послуг) № 282 від 13.04.2023, який йому надано Позивачем разом із листом від 15.06.2023 № 1-13.0/03/1026/23, суд дійшов висновку, що такий в силу положень пункту 2.11. Договору є підписаним, а послуги вважаються такими, що надані Споживачем у повному обсязі й прийняті Субспоживачем без зауважень.

Додатково суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що послуги з забезпечення електричною енергією Позивачем не надавалися Відповідачу або ж надавалися неналежним чином.

Що стосується строку настання у Відповідача зобов`язання з оплати (відшкодування) вартості електричної енергії суд зазначає наступне.

Пунктом 2.7. Договору визначено, що оплата рахунку-фактури здійснюється Відповідачем протягом 5 банківських днів з дати оформлення рахунку - фактури.

Як встановлено судом вище, рахунок - фактура № 304 на суму 1 244 344, 93 грн датований 13.04.2023, а тому згідно пункту 2.7. Договору має бути сплачений не пізніше визначеного Позивачем строку - до 21.04.2023.

Положенням пункту 2.6. Договору закріплено те, що Позивач надає Відповідачу рахунок - фактуру, щомісячно до 5-го числа наступного місяця, який є підставою для проведення оплати по даному Договору.

Відтак, на переконання суду, Позивачем належним чином виконано покладений на нього обов`язок в силу того, що умовами Договору сторони не узгодили порядок та процес «надання» рахунку-фактури (чи то особисте вручення, чи то направлення поштою, електронним зв`язком), що в свою чергу не виключає в даному випадку вчинення Позивачем лише дій з виготовлення такого рахунку та самостійне отримання Відповідачем останнього з метою виконання підпункту 3.3.3. пункту 3.3. Договору та з огляду на зміст пункт 2.8. Договору.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів сплати Відповідачем коштів в розмірі 1 244 344, 93 грн, в той час як послуги за Договором надано належним чином, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови договору в частині строків здійснення оплати, які визначено пунктом 2.8. Договору.

Заперечення Відповідача в частині відсутності у Позивача ліцензії на здійснення постачання електричної енергії не приймаються судом до розгляду та є спростованими, оскільки по-перше: Позивач сам є споживачем послуг електричної енергії за окремим Договором з постачальником; по - друге: Позивач у спірних правовідносин не є постачальником електричної енергії, а відтак не потребує ліцензії; по - третє: спірні правовідносини фактично полягають у відшкодуванні Відповідачем витрат за спожиту ним електричну енергію, яка в свою чергу сплачена Позивачем.

При цьому, суд звертає увагу Відповідача, що умовами Договору не закріплено залежність настання у Відповідача обов`язку з відшкодування витрат Позивача від факту понесення Позивачем витрат з оплати за спожиту електричну енергію, що фактично спростовує необхідність наявності доказів укладеного договору між Позивачем та енергопостачальником та доказів його виконання, знову ж таки з огляду на відсутність претензій щодо факту та обсягу наданої енергії.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Із врахуванням викладеного вище, враховуючи визначений Позивачем період нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що наданий Позивачем розрахунок в частині пені та 3 % річних є правомірним та арифметично вірним, водночас за підрахунком суду сума нарахованих інфляційних втрат за травень-липень 2023 становить 8 662, 83 грн., оскільки Позивачем виключено місяць липень 2023, в якому мала місце дефляція, що є помилковим.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на встановлені судом обставини за сукупністю наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору чим допущено прострочення виконання договірного зобов`язання у зв`язку з чим Позивачем правомірно нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу Відповідача не відшкодовуються та покладають на нього.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» (вул. Воздвиженська, буд.43, м. Київ, 04071; ідентифікаційний код 40990651) на користь Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (вул. Кірова, буд. 52, м. Чорнобиль, Київська обл., 07270; ідентифікаційний код 37197102) суму основного боргу - 1 244 344 (один мільйон двісті сорок чотири тисячі триста сорок чотири) грн 93 коп, інфляційні втрати - 8 662 (вісім тисяч шістсот шістдесят дві) грн 83 коп, 3 % річних - 11 147 (одинадцять тисяч сто сорок сім) грн 97 коп, пеню - 135 633 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот тридцять три) грн 60 коп та судовий збір - 20 996 (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 83 коп.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 06.09.2023

Суддя Антон ПУКАС