номер провадження справи 9/19/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 Справа № 908/362/22

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (88006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Болгарська, буд.3)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» (222518, Республіка Білорусь, Мінська область, м. Борисів, вул.Чапаєва, буд. 56)

про стягнення грошових коштів

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Серьожечкін О.В..;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» до відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» (Республіка Білорусь) про стягнення суми 13882,28 доларів США, з яких: 12121,77 доларів США - основний борг та 1760,51 доларів США - пеня.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.02.2022 відкрито провадження у справі № 908/362/22, присвоєний номер провадження 9/19/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; у зв`язку з необхідністю звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави, провадження у справі № 908/362/22 зупинено до 26.09.2022. Ухвалою суду від 27.09.2022 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 14.04.2023 призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.08.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, повне рішення складено 07.09.2023.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які підтримані позивачем в повному обсязі. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо поновної та своєчасної оплати продукції, отриманої від позивача в рамках договору №16 від 25.11.2019, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 12121,77 доларів США. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач на підставі п. 8.2 договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача також суму 1760,51 доларів США пені. Позов обґрунтовано ст.ст.2, 4, 7, 32, 44, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» , ст.ст. 174, 193, 230, 232 ГК України, ст. ст. 525, 526, 527, 530, 549, 610, 612, 614, 625, 632, 655, 692, 712 ЦК України тау умовами договору.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, письмового відзиву на позовну заяву не надав. Будь-яких заяв або клопотань від відповідача на адресу господарського суду не надходило.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Строк дії режиму воєнного стану в Україні наразі триває.

1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон), який передбачає зупинення дії Конвенції та Протоколу до Конвенції від 28 березня 1997 у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь та вихід з вказаної Конвенції та Протоколу до неї.

На сьогодні Україна та Білорусь є учасниками Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаної 15 листопада 1965 року в м. Гаага. Процедура вручення судових документів за кордоном регулюється ст.ст. 2-16 даної Конвенції, що реалізується через Центральні Органи Договірних Держав. Проте взаємодія відповідних Центральних Органів України та Республіки Білорусь на даний час неможлива через триваючу військову агресію.

Відповідно до повідомлення Міністерства юстиції України білоруська сторона не приймає документи дипломатичними каналами. З урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, не здійснюється будь-яке листування поштовим зв`язком, що стосується співробітництва з установами юстиції країн Росія та Білорусія на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах , та у галузі міжнародного приватного права.

Відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку російської федерації та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинила поштове співробітництво з поштою Росії та Білорусії, поштові відправлення до пересилання в ці країни не приймаються.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що унеможливлюють надсилання процесуальних документів на адресу відповідача, повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснювалось шляхом розміщення текстів ухвал суду у даній справі на офіційному веб-порталі судової влади України. Крім того, копії ухвал у даній справі направлялись на електронну адресу відповідача: , зазначену у позовній заяві.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (Постачальник, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір № 16 (далі - Договір).

За умовами пунктів 1.1., 1.2. вказаного Договору Постачальник зобов`язався поставити на адресу Покупця продукцію в асортименті та кількості у відповідності до специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлену продукцію.

За змістом п.п. 2.1., 2.3, 3.2. Договору, номенклатура, кількість, ціна на кожну партію продукції узгоджується шляхом підписання специфікацій; умови поставки (порядок та строки поставки) вказуються у специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного договору. Орієнтовна сума договору складає 1 000 000 доларів США, в т.ч. ПДВ - 0 %.

У пунктах 3.1., 3.3. Договору визначено, що продукція поставляється автомобільним транспортом та за рахунок Постачальника окремими партіями. Право власності на продукцію вважається переданим від Постачальника до Покупця з моменту отримання Покупцем разом із Продукцією документів, передбачених п. 3.4 цього Договору.

З п.п. 4.1., 4.3 Договору слідує, що розрахунки за продукцію здійснюються шляхом 100% передплати Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника. Допускається відстрочка оплати, про що Сторони домовляються у Специфікаціях до даного Договору. Валюта платежу: долар США.

Даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє по 31.12.2021 року включно, але у будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1).

Сторонами підписано Специфікацію № 2 від 25.01.2021 до Договору № 16 від 25.11.2019 (додаток № 2 від 25.01.2021), згідно з якою узгодили поставку продукції: картер (номер по каталогу 5336-3401015), у кількості 1650 шт., за ціною 19,83 доларів США без ПДВ. Умови поставки: СРТ - Борисов, Республіка Білорусь; умови оплати: оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження партії продукції.

Постачальником виставлено рахунок-фактуру № 51 від 23.03.2021 по Специфікації №2 від 25.01.2021 на оплату партії продукції: картер (номер по каталогу 5336-3401015) в кількості 1650 шт., на загальну суму 32719 доларів 50 центів США.

Як слідує із викладених позивачем обставин та наданих ним в матеріали справи документів, на виконання умов Договору відповідно до Специфікації № 2 від 25.01.2021 позивач здійснив відповідачу поставку вищевказаної продукції на суму 32719,50 доларів США. Факт поставки підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR А № 0123303, митною декларацією ЕК 10 АА, UA110240/2021/001014 від 23.03.2021 (копії містяться в матеріалах справи).

Матеріали справи також свідчать, що згідно з актом про приймання товару за кількістю та якістю № 207 від 08.09.2021, складеним ВАТ «Борисівський завод «Автогідропідсилювач», частину продукції в кількості 131 шт. визнано такою, що підлягає поверненню Постачальнику, через визнання її остаточним браком.

Сторонами підписано Додаткову угоду № 2 від 09.09.2021 до Договору № 16 від 25.11.2019, відповідно змісту якої Постачальник та Покупець дійшли згоди, що продукція в кількості 131 шт. на суму 2597,73 доларів США визнана сторонами забракованою та повинна бути повернута Постачальнику за його рахунок. Погоджено здійснити зарахування на суму повернутої продукції в рахунок погашення наявної у Покупця заборгованості перед Постачальником за раніше поставлену продукцію.

Повернення забракованої продукції Постачальнику підтверджується рахунком-проформою №1 від 17.09.2021, міжнародною товарно-транспортною накладною СМR 0008767 від 20.09.2021, товарною накладною № 1235213 від 20.09.2021, митною декларацією ІМ 41 ДЕ, UA112090/2021/000929 від 23.09.2021, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з наданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень в іноземній валюті, відповідачем на рахунок позивача було перераховано часткові оплати за поставлену продукцію, а саме: 22.10.2021 перераховано - 5000,00 доларів США, 01.11.2021 - 5000,00 доларів США, 19.11.2021 - 3000,00 доларів США, 30.12.2021 - 5000,00 доларів США. Всього оплачено продукцію на суму 18 000,00 доларів США.

Позивач направляв на адресу ВАТ «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» претензію вих. № 395/1 від 20.11.2021 з вимогою про оплату суми основного боргу, наявного станом на 20.11.2021, а також про сплату суми пені за несвоєчасну оплату партії поставленої продукції.

Невиконання відповідачем зобов`язання з повної оплати одержаної продукції стало підставою для звернення ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» до Господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

За змістом ст.ст. 7, 365, 366 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ст. ст. 4, 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. У випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

З положень статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» слідує, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з пунктом 11.1 Договору № 16 від 25.11.2019 сторонами визначили, що усі спори та суперечності, які можуть виникнути за даного договору та у зв`язку з ним, будуть, за можливості, вирішуватись шляхом перемовин між сторонами. У випадку неможливості вирішення суперечностей та спорі дружнім шляхом, вони будуть передані на розгляд суду за місцезнаходженням позивача (Господарського суду Запорізької області чи Економічного суду Мінської області).

Враховуючи узгоджений сторонами порядок та місце вирішення спорів, спір у даній справі належить до юрисдикції Господарського суду Запорізької області та має розглядатись із застосуванням до правовідносин сторін матеріального права України.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із змісту ч. 2 ст. 67 та ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) слідує, що сторони вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Положеннями статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Укладений сторонами Договір № 16 від 25.11.2019 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З положень частин 1, 2 статті 692 ЦК України слідує, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом вище, відповідно до умов п. 4.1 Договору та Специфікації № 2 від 25.01.2021 сторони погодили, що оплата здійснюється Покупцем з відстроченням - протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження партії продукції зі складу Постачальника, яке, в свою чергу, було здійснено 23.03.2021. Таким чином кінцевим терміном оплати продукції Покупцем є 22.04.2021.

Відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав. З урахуванням повернення Постачальнику частини забракованої продукції на суму 2597,73 доларів США та проведених відповідачем 22.10.2021, 01.11.2021, 19.11.2021 та 30.12.2021 часткових оплат на загальну суму 18000,00 доларів США, сума боргу становить 12121,77 доларів США.

Доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення повної оплати вартості отриманої продукції та перерахування позивачу залишку заборгованості в розмірі 12121,77 доларів США матеріали справи не містять/

На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 12121,77 доларів США є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 1760,51 доларів США пені, нарахованих згідно з наданим розрахунком за період з 23.04.2021 по 22.10.2021 (183 дні).

Згідно з ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 8.2 Договору сторони визначили, що за прострочку оплати партії продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,03% від суми нелопаченої у строк Продукції, за кожен день прострочки, але не більше ніж 5% від суми заборгованості.

В п. 8.4 Договору, зокрема, узгоджено, що всі штрафні санкції стягуються тільки після пред`явлення відповідної письмової претензії про застосування штрафних санкцій. При пред`явленні претензії пеня нараховується з моменту виникнення зобов`язань, що є підставою відповідальності.

Як зазначалось судом вище, позивач направляв відповідачу претензію вих. № 395/1 від 20.11.2021 про сплату заборгованості та суми пені за несвоєчасну оплату. Одержання цієї претензій відповідачем 06.12.2021 підтверджується міжнародним повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

На підставі викладеного, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту порушення відповідачем грошового зобов`язання та додержання позивачем порядку пред`явлення претензії про застосування штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, розрахунок пені здійснений правильно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборона на укладення правочинів, предметом яких є оплата в іноземній валюті за товари, роботи, послуги відсутня, тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Господарський суд зазначає, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом повністю.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» (222518, Республіка Білорусь, Мінська область, м. Борисів, вул.Чапаєва, буд. 56, УНП 600009233) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин», (88006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Болгарська, буд. 3) суму 12121,77 доларів США (дванадцять тисяч сто двадцять один долар 77 центів) основного боргу, суму 1760,51 доларів США (одна тисяча сімсот шістдесят доларів 51 цент) пені.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод «Автогідропідсилювач» (222518, Республіка Білорусь, Мінська область, м. Борисів, вул.Чапаєва, буд. 56) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (88006, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Болгарська, буд. 3) суму 5996 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 69 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 07.09.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва