ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Дніпро Справа № 908/2129/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Плецька Ю.В. - адвокат

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни

на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2023 р.

(суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст складено 23.03.2023 р.)

у справі

за позовом

Фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни

до

Концерну "Міські теплові мережі"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача

Запорізька міська рада

про визнання чинним укладений договір та

здійснення перерахунку заборгованості

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Грушко Інна Вячеславівна звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Концерну Міські теплові мережі про: визнання чинним укладений 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді; зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, а також здійснювати подальше нарахування оплати Фізичній-особі підприємцю Грушко Інні В`ячеславівні за теплову енергію на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідач проти задоволення поовних вимог заперечував, пославшись на те, що за адресою надання послуг м. Запоріжжя, вул. Олександра Говорухи, буд. 59-В, прим. 9 між Концерном «Міські теплові мережі» та власником вказаного приміщення ФОП Грушко І.В. індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 75200741, що є публічним договором приєднання з 01.11.2021 р. є укладеним. При цьому, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Тобто, Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону. Тому, у Концерну «Міські теплові мережі» наразі здійснити перерахунок заборгованості за недіючим Договором № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. немає законних підстав.

В подальшому, у запереченнях на відповідь на відзив, Відповідач зазначив, що Концерном «Міські теплові мережі» виконано перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію на суму 74 605,85 грн. за період дії Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р., тобто з 04.01.2018 р. по 31.10.2021 р. відповідно до оновлених даних щодо розміру теплового навантаження приміщення Позивача, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. О. Говорухи, 59-в, прим. № 9, а саме яке становить 0,006939 Гкал/год ( Акт № 501347 звірки взаємних розрахунків та копія службової щодо перерахунку № 976/44 від 23.12.2022 р. додаються ). На підставі викладеного, Відповідач просив суд відмовити в задоволені позову у частині визнання чинним Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. та закрити провадження у справі у частині зобов`язання Концерном «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок заборгованості згідно Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 р. у справі № 908/2326/21 у зв`язку з здійсненим перерахунком, тобто з відсутністю предмету спору у даній частині вимог.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.03.2023 р. в позові відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась фізична особа-підриємець Грушко Інна Вячеславівна, в якій просить рішення суду від 13.03.2023 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Одночасно, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в обгрунтування якого, Апелянт посилається на те, що повний текст оскаржуваного рішення ним отримано лише 12.04.2023 р., що підтверджується відповідними доказами.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом неповно з`ясуванні обставини, які мають значення для справи і, як наслідок, невідповідність висновків обставинам справи, що викладені у рішенні суду першої інстанції, неправильним застосуванням норм матеріального права та не дотримання норм процесуального права.

Водночас, на думку Скаржника, для розірвання договору Відповідач був зобов`язаний надіслати Позивачу додаткову угоду згідно умов п. 10.1. Договору № 501347. Однак у матеріалах справи відсутній такого виду документ або відповідне рішення суду. Отже оспорюваний договір є діючим/ чинним на підставі п. 10.1. Договору та в силу Закону України «Про теплопостачання» і Постанови КМУ№ 1198 від 03.120.2007 р., які не припинили свою дію і станом на час подання апеляційної скарги.

Скаржник наголошує, що Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501347 від 07.11.2018 р. укладався згідно норм Закону України «Про теплопостачання» та Постанови № 1198 від 03.10.2007 р..

При цьому Скаржник зазначає, що Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді» № 501347 від 07.11.2018 р.. не відноситься до договорів, які підпадають під пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки у листопаді 2018 року крім положень Закону України «Про теплопостачання» також діяли норми попереднього Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-1V.

Скаржник вважає, що до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом, та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24.06.2004 р. «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, на тих самих умовах.

Скаржник зазначає, що є помилковим висновок суду, що Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону. Додатковим фактом того, що умови цього Договору визнавались Відповідачем станом на 02.10.2021 р. та в подальшому є те, що під час розгляду справи № 908/2326/21 Відповідач своїми діями підтверджував чинність Договору № 501347 від 07.11.2018 р., оскільки не погодився з рішенням суду від 08.12.2021 р. та у грудні 2021 року подав апеляційну скаргу.

Відтак, на думку Скаржника, без підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору умови Договору № 501347 від 07.1 1.2018 р. залишаються чинними і на даний час.

У відповіді на відзив, Позивач вказує на те, що публічний договір приєднання № 75200741, який Відповідач вважає укладеним з 01.11.2021 р. це типовий договір, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р. у «Правилах надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі Постанова КМУ № 830 від 21.08.2019). Так, затверджений Кабінетом Міністрів України типовий індивідуальний договір має невід`ємний Додаток у вигляді «Заяви приєднання». Отже за відсутністю підписаної з боку ФОП Грушко Заяви приєднання публічний договір не вважається укладеним. Типові договори, що затверджені Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 р. набули чинності тільки з 01.10.2021 р.. Однак взаємовідносини між сторонами виникли раніше - ще з 04.01.2018 р., і тому не можуть регулюватись нормами, що були прийняті вже після укладання договору.

Відтак, Позивач вважає, що у період з 02.10.2021 р. по 31.10.2021 р., а також і по даний час у нього не має законних підстав звертатись до Відповідача для укладання нового договору, оскільки між сторонами діють умови чинного Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501347 від 07.11.2018 р..

Позивач наголошує, що Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501347 від 07.11.2018 р. ніяким чином не підпадає під дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. і не може припинити свою дію в силу цього закону тому, що: Договір укладався згідно вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» та Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 р., які є чинними нормативно-правовими актами. Такий документ не має ознак нікчемності, оскільки при укладанні цього договору були дотримані вимоги ст. ст. 207, 208 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 181 ГК України; Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором ( ч. 1 ст. 188 ГК України ). Згідно п. 10 Договір не розірвано. Закони, на підставі яких його укладено не скасовані. Заява-приєднання Позивачем не подавалась, оскільки на даний час існує чинний договір з Позивачем. За відсутністю підписаної з боку ФОП Грушко Заяви-приєднання публічний договір не вважається укладеним.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Концерну "Міські теплові мережі" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Концерн просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування своїх заперечень, Відповідач вказує на те, що Концерном «Міські теплові мережі» теплова енергія надавалась Фізичній особі-підприємцю Грушко Інні Вячеславівні не для виробництва якоїсь продукції, а для опалення, тому в даному випадку відносини між виконавцем комунальної послуги та споживачем комунальної послуги регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, у відзиві Відповідач посилається на те, що між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОН Грушко І.В. є укладеним індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 75200741, що є публічним договором приєднання з 01.11.2021 р.. При цьому, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Концерн також вказує на те, що відповідно до п. 13 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 р. (надалі - Правила 830) фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднаиня, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Доказами отримаиия споживачем послуги є рішення Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального періоду які знаходяться у публічному доступі.

Крім того, Відповідач зазначає про те, що Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону, тому Додаткова угода для розірвання вказаного Договору не потрібна. Отже, у Концерну «Міські теплові мережі» наразі здійснити перерахунок заборгованості за недіючим Договором № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. немає законних підстав.

Третя особа не скористалася своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2023 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/2129/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2023 р. у справі № 908/2129/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи № 908/2129/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.05.2023 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 29.06.2023 р..

Від представника Концерну "Міські теплові мережі" надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Забезпечити проведення відеоконференції просить доручити Запорізькому апеляційному суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2023 р., судове засідання у справі № 908/2129/22, призначене на 29.06.2023 р., вирішено провести з представником Концерну "Міські теплові мережі" в режимі відеоконференції. Забезпечити проведення відеоконференції за участю представника Концерну "Міські теплові мережі" з Центральним апеляційним господарським судом 29.06.2022 р. доручено Запорізькому апеляційному суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2023 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 12.09.2023 р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2023 р., у зв`язку з припиненням повноважень судді Орєшкіної Е.В., відповідно до ст. 123 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 908/2129/22, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 р., колегією суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Чус О.В., , Дарміна М.О., апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2023 р. у справі № 908/2129/22 прийнято до свого провадження.

Відповідач та Третя особа не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання були повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представниів Відповідача та Третьої особи.

У судовому засіданні 12.09.2023 р., була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Концерн «Міські теплові мережі» є суб`єктом природної монополії відповідно до положень Закону України «Про природні монополії» та за приписами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» як монополіст не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" ( Теплопостачальна організація ) та Фізнчною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною ( Споживач ) підписано договір № 501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого ( п. 1.1. ) Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами Договору та Додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно п. 1.3. Договору, теплова енергія використовується Споживачем через тепловикористальні установки для підтримання належного температурного режиму ( обігрівання ) належних йому приміщень, в обсязі визначеному відповідно до п 1.4 до Догоігору.

В п. 1.4.1. Договору зазначено, що договірне теплове навантаження на опалення 0,013396 Гкал/год визначено на загальну площу нежитлового приміщення 76,5 м2. Річний обсяг теплової енергії становить 25,286 Гкал ( 14,938+0,506+9,842 в 1,2 та 4 кварталах ) і розраховувався на вищевказане договірне теплове навантаження приміщення та середньомісячну температуру повітря для м. Запоріжжя, що встановлена в ДСТУ-Н Б В. 1.1 -27:2010 Будівельна кліматологія.

У п. 1.4.2. Договору визначена орієнтовна вартість обсягу 26,286 Гкал на суму 46899,90 грн. відповідно до тарифу 1 854,756 грн. згідно додатку № 2 до Договору.

Пунктом 5.1. Договору обумовлено, що облік теплової енергії на потреби опалення здійснюється за місцем виконання забов`язань на підставі показів вузла комерційного обліку встановленого у будівлі. Обсяг відпущеної та спожитої теплової енергії приміщенням споживача, які не оснащені вузлами розподільного обліку визначається на межі продажу пропорційно договірному тепловому навантаженню.

Згідно з п. п. 8.1., 8.2. договору, розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною, та розірванням цього Договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листуванням або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу. У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання.

Господарським судом Запорізької області розглядалася справа за позовом Концерну "Міські теплові мережі" до ФОП Грушко Інни Вячеславівни про стягнення заборгованості за вищезазначеним договором.

Рішенням Господарського суду Заплоізької області від 02.09.2020 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Грушко І.В. на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 35 414,80 грн. за договором від 07.11.2018 р. № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 158,47 грн. У задоволені позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 11 000,00 грн., пені 9 823,83 грн., 3% річних 897,54 грн., інфляційних втрат 1589,33 грн. відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2021 р. рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 р. у справі № 908/3570/19 - залишено без змін.

При цьому під час розгляду справи № 908/3570/19 були встановлено не вірний розрахунок теплового навантаження.

У зв?язку з цим 17.06.2021 р., у відповідності до висновків судів першої та апеляційної інстанції по справі № 908/3570/19, ФОП Грушко І.В. направив Концерну "Міські теплові мережі" два оригінальних примірники Додаткової угоди № 1 від 15.06.2021 р. до Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501347 від 07.11.2018 р. з додатком Исходные данные для расчета теплового потока.

У зв?язку з неотриманням ввідповіді в установлений законом строк, до Господарського суду Запорізької області звернулася Фізична особа-підприємець Грушко Інна Вячеславівна з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про внесення з 04.01.2018 р. змін в п. п. 1.4., 1.4.2, 2.3 Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеного від 07.11.2018 р. між Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вячеславівною та Концерном "Міські теплові мережі", та викладення їх у редакції зазначеній у позові.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2021 р. у справі № 908/2326/21, що набрало законної сили, і відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не повинні доказуватися при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2021 р., залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 р. у справі № 908/2326/21 - позов задоволено. Внесено з 04.01.2018 р. зміни в п.п. 1.4.1., 1.4.2., 2.3. Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеного 07.11.2018 р. між Фізичною особою-дідприємцем Грушко Інною Вячеславівною та Концерном "Міські теплові мережі", та викласти їх у наступній редакції:

- " пункт 1.4.1. Договору. Теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення об`єктів Споживача розташовані за адресою: № п/п Адреса об`єкту Загальна площа Договірне теплове навантаження на опалення Гкал/год1. вул. Олександра Говорухи, 59В, прим. 9 76,50,006936 Функціональне призначення: Рішення відсутнє в обсягах рік = 12,776 Гкалз додержанням наступних умов:Теплове навантаження на систему опалення Q = 0,006936 Гкал/годину в т. ч.Теплове навантаження відокремленої системи опалення = ---------- Гкал/годинуТеплове навантаження на транзитні трубопроводи будинкової системи = ---------- Гкал/годинуТеплові втрати трубопроводів (згідно схеми межі поділу теплової енергії) від точки підключення до приладу обліку = ---------- Гкал/годинуТеплове навантаження на опалення місць загального користування та забезпечення фінкціонування внутрішньобудинкових систем опалення = ---------- Гкал/годину.

З розподілом теплової енергії в Гкал по кварталах ( розраховується розрахунковим способом згідно з договірним тепловим навантаженням, з урахуванням середньомісячних температур зовнішнього повітря (згідно ДСТУ -Н Б В.11-27:2010 ) та кількості годин (діб) роботи системи теплоспоживання у розрахунковому періоді:

І квартал: 7,601 Гкал у т. ч.: Січень 2,845 Гкал, Лютий 2,462 Гкал, Березень 2,294 Гкал; II квартал: 0,270 Гкал у т. ч.: Квітень 0,27 Гкал, Травень 0,00 Гкал, Червень 0,00Гкал; III квартал: 0,00 Гкал у т. ч. Липень 0,00 Гкал, Серпень 0,00 Гкал, Вересень 0,00 Гкал; IV квартал: 4,905 Гкал у т. ч.: Жовтень 0,287 Гкал, Листопад 2,462 Гкал, Грудень 2,633 Гкал.

Щомісячно обсяги фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий період - визначаються за показами засобу обліку теплової енергії, який є вузлом комерційного обліку або за показами власних приладів обліку, з урахуванням теплонадходження від транзитних трубопроводів будинкової системи, тепловтрат від точки підключення до приладу обліку та теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і для забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, враховуючи п. п. 5.5.;

- "Пункті. 4.2. Договору. Орієнтовна вартість теплової енергії, що відпускається за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 18 357,11 грн., ПДВ 4 736,26 грн., усього 23 696,36 ( двадцять три тисяч шістсот дев`яносто шість гри. 36 коп.) відповідно до тарифу 1 854,756 грн. згідно додатку № 2 до Договору. Сума орієнтовної вартості теплової енергії змінюється щороку в залежності від тарифу;

- "Абзац 2 пункту 2.3. Договору. Для приміщень, розташованих у багатоповерхових житлових будинках перегляд та зміни теплового навантаження на опалення можливі за умови зміни площі та інших обґрунтованих підстав.

Позивач вважає, що договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладений 07.11.2018 р. між Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вачеславівною та Концерном «Міські теплові мережі» наразі є чинним в редакції відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 08.12.2021 і є обов`язковим до виконання. Однак, Відповідач змушує Позивача сплачувати за аналогічні послуги за договором № 75200741, який Позивач не укладав, істотних умов цього договору не погоджував, що змусило Позивача звернутися з позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яким в задоволені позову відмовлено.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення господарського суду скасувати, виходячи з наступного.

Як зазначалося раніше, Фізична особа-підприємець Грушко Інна Вячеславівна звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Концерну «Міські теплові мережі» про: визнання чинним укладеного 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді; зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, а також здійснювати подальше нарахування оплати Фізичній-особі підприємцю Грушко Інні В`ячеславівні за теплову енергію на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

В обгрунтування позовних вимог, Позивач посилається на те, що договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладений 07.11.2018 р. між Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вачеславівною та Концерном «Міські теплові мережі» наразі є чинним в редакції відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 08.12.2021 р. і є обов`язковим до виконання. Однак, Відповідач змушує Позивача сплачувати за аналогічні послуги за договором № 75200741, який Позивач не укладав, істотних умов цього договору не погоджував, що змусило Позивача звернутися з цим позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач вказує на те, що між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП Грушко І.В. з 01.11.2021 р. укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 75200741, що є публічним договором приєднання. При цьому, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Тобто, Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону. Тому, у Концерну «Міські теплові мережі» наразі здійснити перерахунок заборгованості за недіючим Договором № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. немає законних підстав.

Також, Концерн «Міські теплові мережі» зазначив, що виконав перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію на суму 74 605,85 грн. за період дії Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р., тобто з 04.01.2018 р. по 31.10.2021 р. відповідно до оновлених даних щодо розміру теплового навантаження приміщення Позивача, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. О. Говорухи, 59-в, прим. № 9, а саме яке становить 0,006939 Гкал/год ( Акт № 501347 звірки взаємних розрахунків та копія службової щодо перерахунку № 976/44 від 23.12.2022 р. додаються ).

Рішенням суду першої інстанції в задоволені позову було відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. припинив свою дію з 01.11.2021 р. на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом з цим, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, індивідуальний договір з постачання теплової енергії № 75200741 за адресою: м. Запоріжжя вул. О.Говорухи, буд. 59-В, приміщення 9 - між Концерном «Міські теплові мережі» та Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вячеславівною є укладеним з 01.11.2021 р.. Оскільки вимога про зобов`язання Концерн "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, а також здійснювати подальше нарахування оплати Фізичній-особі підприємцю Грушко Інні Вячеславівні за теплову енергію на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді є похідною від вимоги про визнання чинним укладеного 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в задоволенні якої судом відмовлено, вимога про зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі договору № 501347 теж не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з вказаними підставами для відмови в позові з огляду на таке.

У частині першій ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Відповідно до частини другої ст. 20 ГК кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особа, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша і друга ст. 5 ГПК України ).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права ( пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 925/1265/16 ).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 р. у справі № 569/17272/15-ц.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.

Предметом позову є матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 р. у справі № 922/2344/22 відзначив, що предметом позову не може бути встановлення обставин.

У справі, яка розглядається, Позивач серед іншого обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання чинним укладеного 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Тобто, ініціювання Позивачем цього позову зводиться до того, що за результатами розгляду спору останній намагається досягти встановлення, за першою вимогою - обставин пов`язаних із дією Договору № 501347 від 07.11.2018 р..

Водночас вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16.

Захист майнового чи немайнового права, чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання Відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання чинним укладеного між сторонами договору, Позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження наявності у Фізичної-особи підприємця Грушко І. В. обов`язку сплачувати Концерну "Міські теплові мережі" за спожиту теплову енергію відповідно до умов Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р., укладеного між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною.

Однак, заявлена Позивачем у цій справі вказана позовна вимога не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених Відповідачем нарахувань, може бути предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення плати за надані послуги; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг), тощо. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 р. у справі № 918/662/21.

До того ж вказана вимога за своєю правовою природою є вимогою про визнання (встановлення) юридичного факту ( тобто факту, який має юридичне значення ), у вигляді визнання договору діючим, а підтвердження ( визнання ) чи, навпаки, непідтвердження факту не є належним способом судового захисту прав та/або законних інтересів і не може здійснюватися як результат розгляду відповідної позовної вимоги. Крім того, застосовані судом способи захисту прав (інтересів) Підприємства в частині визнання договору діючим не є й ефективними, оскільки ухвалене у зв`язку з цим судове рішення неможливо виконати в примусовому порядку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25.08.2020 р. у справі № 910/13644/19; від 05.10.2021 р. у справі № 904/4644/20; від 09.08.2023 р. у справі № 922/2344/22.

Доводи Позивача щодо чинності Договору (чи є він діючим) повинні бути перевірені судом з викладенням відповідного висновку при вирішенні вимоги Підприєця про зобов`язання Концерну виконати в натурі обов`язок відповідно до Договору.

Отже, сама по собі вимога Позивача про визнання Договору чинним ( діючим ) не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Водночас суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту повинен насамперед слугувати поновленню порушених прав Позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові ( п. 8.9. постанови Верховного Суду від 25.08.2020 р. у справі № 910/13644/19 ).

Враховуючи викладене, суд апеляційного суду дійшов висновку, що вимога Позивача про визнання Договору чинним ( діючим ) не відповідає встановленим законом способам захисту прав, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємеця Грушко І. В. про визнання чинним укладеного 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Стосовно спорів щодо перерахунку розміру плати за надання послуг, то вони розв`язуються у судовому порядку. Така вимога є ефективним способом захисту інтаресів Боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах ( п. 25 постанови Верховного Суду від 12.07.2022 р. у справі № 909/433/21, п. 5.16 постанови Верховного Суду від 12.07.2022 р. у справі № 909/433/21 ).

Згідно з висновком Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 529/613/17-ц, у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити у суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

Отже, вимога Позивача про зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, є ефективним способом захисту інтересів Позивача в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.

В обгрунтування позовних вимог пов`язаних із зобов`язанням Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, Позивач посилається на те, що вказаний договір є таким, що діє.

Як встановлено матеріалами справи, 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" ( Теплопостачальна організація ) та Фізнчною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною ( Споживач ) підписано договір № 501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого ( п. 1.1. ) Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами Договору та Додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами.

В п. 1.4.1. Договору зазначено, що договірне теплове навантаження на опалення 0,013396 Гкал/год визначено на загальну площу нежитлового приміщення 76,5 м2. Річний обсяг теплової енергії становить 25,286 Гкал ( 14,938+0,506+9,842 в 1,2 та 4 кварталах ) і розраховувався на вищевказане договірне теплове навантаження приміщення та середньомісячну температуру повітря для м. Запоріжжя, що встановлена в ДСТУ-Н Б В. 1.1 -27:2010 Будівельна кліматологія.

У п. 1.4.2. Договору визначена орієнтовна вартість обсягу 26,286 Гкал на суму 46899,90 грн. відповідно до тарифу 1 854,756 грн. згідно додатку № 2 до Договору.

Пунктом 5.1. Договору обумовлено, що облік теплової енергії на потреби опалення здійснюється за місцем виконання забов`язань на підставі показів вузла комерційного обліку встановленого у будівлі. Обсяг відпущеної та спожитої теплової енергії приміщенням споживача, які не оснащені вузлами розподільного обліку визначається на межі продажу пропорційно договірному тепловому навантаженню.

Відповідно до п. 10.1., цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання Сторонами письмової угоди про його розірвання, або припинення його дії. У відповідності до ст. 631 ЦК України Сторони погодилися, що умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання - з 04.01.2018 року.

Згідно з п. 10.2 договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття відповідного рішення судом, ліквідації однієї із сторін.

Припинення дії Договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію та відповідальності, передбаченої цим Договором і чинним законодавством України ( п. 10.3 договору ).

Умови Договору, відповідно до п. 10.4 можуть бути переглянуті на вимогу будь-якої сторони Договору у відповідності до діючого законодавства України.

Суд першої інстанції, погодившись з доводами Відповідача в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( від 09.11.2017 р. № 2189-VІІІ ), оскільки враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, індивідуальний договір з постачання теплової енергії № 75200741 за адресою: м. Запоріжжя вул. О.Говорухи, буд. 59-В, приміщення 9 між Концерном «Міські теплові мережі» та Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вячеславівною є укладеним з 01.11.2021 р..

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок місцевого господарського суду помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» від 02.05.2005 р. № 2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У офіційному виданні «Голос України» № 231 від 09.12.2017 р. був опублікований Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017 р. ), та вводиться в дію з 01.05.2019 р., крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В частині 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції Закону № 1060-IX від 03.12.2020 р. ) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги ( крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.08.2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р. № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до частини 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Відповідно до частини 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р. було затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 р. внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р., які набрали чинності 01.10.2021 р.. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 р., викладено в новій редакції.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р. ( в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021 р.) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно із частиною 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 4 статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 5 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 р. на виконання вимог Закону Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів можуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків (http://teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/).

Згідно з п. 1 оприлюдненого Концерном «Міські теплові мережі» Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 53 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Теплова енергія відпускається до будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. О.Говорухи, буд. 59-В, приміщення 9.

Концерном «Міські теплові мережі» для належного доведення інформації до населення м. Запоріжжя та виконання вимог закону були висвітлені на сайті Запорізької міської ради (https://zp.gov.ua/uk/articles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) у повідомленні наступного тексту (Паперова копія електронного доказу наявності повідомлення на сайті ЗМР додається): «Концерн «Міські теплові мережі» повідомляє, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (надалі - Закон) між: виконавцем послуг та співвласниками багатоквартирного будинку, відповідно до ст. 13-14 Закону, мають бути укладені договори про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, складені згідно з типовими договорами. Типові форми договорів затверджено Постановами КМУ № 830 від 21.08.2019 та №1182 від 11.12.2019. У зв`язку з цим на сайті концерну «Міські теплові мережі» http://teploseti.zp.ua/ 02.10.2021 розміщено для ознайомлення текст публічних договорів, з вимогами до якості послуг та технічними характеристиками по коленому будинку. Ознайомитись з текстом договорів можна у прикріплених файлах. Договори вважаються укладеними протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті виконавця послуги».

В матеріалах справи дійсно відсутні докази, що Позивач протягом 30 днів повідомляв Відповідача про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та заперечень або протоколу розбіжностей до нього не отримав.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Разом з тим, посилаючись на те, що договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону, суд першої інстанції не врахував того факту, що станом на вказану дату і вподальшому договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. був чинний, оскільки рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2021 р., залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 р. у справі № 908/2326/21 - було внесено з 04.01.2018 р. зміни в п.п. 1.4.1., 1.4.2., 2.3. Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеного 07.11.2018 р. між Фізичною особою-дідприємцем Грушко Інною Вячеславівною та Концерном "Міські теплові мережі".

Тобто, відповідно до положень чинного закодавства - внести зміни у судовому порядку можливо лише в договір, який діє.

При цьому, сторонами і зокрема Концерном "Міські теплові мережі" під час рогляду справи № 908/2326/21 у суді як першої так і апеляційної інстанціє не заявлялися клопотання про припинення між сторонами правовідносин за Договором № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеного 07.11.2018 р. і укладення з 01.11.2021 р. індивідуального договору з постачання теплової енергії № 75200741 за адресою: м. Запоріжжя вул. О.Говорухи, буд. 59-В, приміщення 9 між Концерном «Міські теплові мережі» та Фізичною особою-підприємцем Грушко Інною Вячеславівною. Навідь навпаки, звертаючись з апеляційною скаргою по вказанй справі, Концерн «Міські теплові мережі» намагався залишити Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. у попередній редакції.

Наведене свідчить про те, що Позивач, як один із співвласників багатоквартирного будинку вибрав модель договірних відносин та уклав з виконавцем комунальної послуги відповідний договір - Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р., з чим погодився і Відповідач, виходячи з матеріалів справи № 908/2326/21.

Отже, аргументи Відповідача, що Договір № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. з 01.11.2021 р. припинив свою дію на підставі вищевказаного Закону, а тому у Концерну «Міські теплові мережі» наразі здійснити перерахунок заборгованості за недіючим Договором № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р. немає законних підстав є хибними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємеця Грушко І. В. про зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Позивача заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів враховує зазначені Відповідачем пояснення з відповідними додатками, які представник Скаржника у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що Концерном «Міські теплові мережі» після відкриття провадження по цій справі було виконано перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію на суму 74 605,85 грн. за період дії Договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018 р., тобто з 04.01.2018 р. по 31.10.2021 р. відповідно до оновлених даних щодо розміру теплового навантаження приміщення Позивача, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. О. Говорухи, 59-в, прим. № 9, а саме яке становить 0,006939 Гкал/год ( Акт № 501347 звірки взаємних розрахунків та копія службової щодо перерахунку № 976/44 від 23.12.2022 р. додаються ).

На підставі викладеного, у зв`язку з здійсненим перерахунком, тобто з відсутністю предмету спору у даній частині вимог, суд апеляційної інстанції знаходить достатньо підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог пов`язаних із зобов`язанням Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Позивача заборгованості за теплову енергію станом на день прийняття рішення у справі на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за період з 04.01.2018 р. по 31.10.2021 р..

Отже, залишається не перерахованої наявна у Позивача заборгованості за теплову енергію на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за решту періоду з 01.11.2021 р. і по день прийняття рішення у справі, що є підставою для задоволення позову та зобов`язання Відповідача здійснити такий перерахунок.

Вимога ж про зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити подальше нарахування оплати Фізичній-особі підприємцю Грушко Інні В`ячеславівні за теплову енергію на підставі договору № 501347 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони частково підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що в сукупності дає підстави для частковго задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

13. Судові витрати.

Відповідно до п. б ч. 4 ст. 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги Позивача, судові витрати, понесені Скаржником покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2023р. у справі № 908/2129/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

В задоволенні позову в частині визнання чинним укладеного 07.11.2018 р. між Концерном "Міські теплові мережі" та Фізичною-особою підприємцем Грушко Інною Вячеславівною договору № 501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді та в частині зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснювати подальше нарахування оплати Фізичній-особі підприємцю Грушко Інні В`ячеславівні за теплову енергію на підставі договору №501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді відмовити.

В частині зобов`язання Концерну "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію по 31.10.2021р. на підставі договору №501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді - закрити провадження, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Зобов`язати Концерн "Міські теплові мережі" здійснити перерахунок наявної у Фізичної-особи підприємця Грушко Інни Вячеславівни заборгованості за теплову енергію станом з 01.11.2021р. по день прийняття рішення у справі на підставі договору №501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, про що видати наказ.

Видачу наказу, з урахуванням всіх необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.09.2023 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін