ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. Справа №926/1257/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

І.Б. Малех,

розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) за №14/8521-23-Вих від 14.06.2023 року (вх. № 01-05/1977/23 від 20.06.2023 року); Фізичної особи підприємця Стасишин Оксани Дмитрівни б/н від 30.06.2023 року (вх. № 01-05/2143/23 від 04.07.2023 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року (суддя С.М. Гушилик; повний текст рішення складено 26.05.2023 року)

у справі № 926/1257/23

за позовом: Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 )

до відповідача: Фізичної особи підприємця Стасишин Оксани Дмитрівни (надалі ФОП Стасишин О.Д.)

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 51480,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

22.03.2023 року Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до господарського суду Чернівецької області з позовом до ФОП Стасишин О.Д. про стягнення штрафних санкцій у розмірі 51480,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору №228-22 від 20.06.2022 року на закупівлю рюкзаків бойових індивідуальних (за рахунок коштів резервного фонду) не поставив позивачу частину товару, а саме 2000 штук рюкзаків на суму 1980000,00 грн, у зв`язку з чим порушив п.6.3. договору, що стало підставою для нарахування пені, у відповідності до п.7.2 договору, в сумі 51480,00 грн за період з 15.08.2022 року по 09.09.2022 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 1597) заперечив проти позову, посилаючись на те, що частину товару було поставлено. Однак, істотне підвищенням ціни на товар з 21.07.2022 року унеможливило поставку решти товару за погодженою ціною. Зазначає, що поніс збитки в розмірі 792000,00 грн, які покрито за рахунок власних оборотних коштів. Просить суд зменшити заявлений позивачем розмір штрафних санкцій до 5000,00 грн. у зв`язку із тим, що порушення зобов`язання не спричинило збитків позивачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23 частково задоволено позов Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ). Стягнуто з ФОП Стасишин О.Д. на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) штрафні санкції в сумі 25740,00 грн та судовий збір в сумі 2684,00 грн. Відмовлено в решті позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що кінцевим терміном поставки товару є 15.08.2022 року, проте таку поставку відповідач виконав частково, отже, в частині недопоставленої продукції відповідач порушив умови договору, при цьому розірвання договору відбулося 09.09.2022 року. Порушення строку поставки товару з боку відповідачки становить 26 днів, починаючи з 15.08.2022 року по 09.09.2022 року включно, що стало підставою для нарахування пені в сумі 51480,00 грн у відповідності до вимог п.7.2. договору. Вимога позивача про стягнення у відповідачки штрафних санкцій в сумі 51480,00 грн є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. При цьому, нездійснення відповідачем частини поставки товару відповідно до умов договору сталося у зв`язку з істотною зміною закупівельної вартості товару. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 5000,00 грн. Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд відповідно до ст.ст. 233 ГК України, 551 ЦК України зменшив заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції на 50%, до 25740,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що зростання вартості імпортованих товарів, скорегований НБУ офіційний курс валют, що вплинуло на зростання ціни за одиницю товару, не є підставою для невиконання зобов`язань за договором, порушення терміну поставки, а відтак не може бути відкладальною обставиною для виконання відповідачем своїх зобов`язань у визначений договором строк та зменшення штрафних санкцій. Просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23, прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позов Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), стягнути з ФОП Стасишин О.Д. штрафні санкції у розмірі 51480,00 грн.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі вважає, що рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23 необхідно змінити, оскільки суд залишив поза увагою обставини, що є підставою для зменшення розміру покладених на ФОП Стасишин О.Д. штрафних санкцій до 5000,00 грн. Звертає увагу на те, що за умовами договору відповідач зобов`язався поставити рюкзаки бойові індивідуальні у кількості 4000 шт. на загальну суму 3960000,00 грн. без ПДВ, що становить 990,00 грн. за 1 шт. Станом на момент укладення договору, узгодження його істотних умов, в тому числі ціни, відповідач керувався тим, що митна ставка при ввезенні товару на територію України становила 0%. Однак, 21.06.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон № 7418, яким скасовано можливість ввезення імпортного товару на територію України без сплати митних платежів та податків. Введення в дію вказаного Закону призвело до зростання вартості імпортних товарів, в тому числі спірного товару, орієнтовно на 40%. Крім того, 21.07.2022 року НБУ України скорегував офіційний курс гривні до Євро на 255, що також призвело до здорожчання суми платежів за товар та мито ще орієнтовно на 25%. За таких обставин, закупівельна ціна товару після укладення договору зросла більш ніж на 60% від початкової. Просить врахувати, що, поставивши позивачу частину товару (2000 шт. з врахуванням зміни істотних обставин), ФОП Стасишин О.Д. понесла збитки в розмірі 186000,00 грн., та відповідно, виконання в повному обсязі умов договору спричинило б збитки ще щонайменше на таку саму суму. Звертає увагу, що ФОП Стасишин О.Д. вчинила всі можливі дії для повідомлення замовника про зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, надала проекти додаткових угод, добросовісно та в збиток собі виконала частину зобов`язань. за викладених обставин вважає, що розмір заявленої до стягненя пені підлягає зменшенню до 5000,00 грн., оскільки в процесі виконання договору відповідач зазнав збитків, а неможливість подальшого виконання зобов`язань за договором настала у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі. Просить змінити рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23 та стягнути з ФОП Стасишин О.Д. на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) штрафні санкції в сумі 5000,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу ФОП Стасишин О.Д. заперечує проти доводів скаржника. Звертає увагу на прострочення поставки та недопоставку частини товару у спірних правовідносинах, недоведення відповідачем скрутного матеріального становища та поважності причин відповідного прострочення та недопоставки товару, а також те, що договір №228-22 від 20.06.2022 року укладено під час дії воєнного стану, фінансування Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та баланс інтересів сторін. Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Стасишин О.Д.

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №926/1257/23 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: В.М. Гриців, І.Б. Малех.

Згідно з ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 року, 24.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за поданими апеляційними скаргами у справі №926/1257/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення позивача та відповідача з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.

Згідно з повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень №110 позивачу 03.07.2023 року та 31.07.2023 року вручено ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 року, 24.07.2023 року про розгляд справи № 926/1257/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також 27.06.2023 року, 25.07.2023 року ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 року, 24.07.2023 року надіслано відповідачу на електронні адреси, повідомлені в апеляційній скарзі ФОП Стасишин О.Д. на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі №926/1257/23.

На час винесення даної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційних скарг Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) та ФОП Стасишин О.Д. на судове рішення у справі №926/1257/23, яке є предметом оскарження.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 20.06.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ФОП Стасишин О.Д. (постачальник) укладено договір №228-22 на закупівлю рюкзаків бойових індивідуальних (за рахунок коштів резервного фонду), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність замовнику товари рюкзак бойовий індивідуальний (код ДК 021:2015-18930000-7) у кількості, в асортименті і за цінами згідно із специфікації (Додаток №1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною, а замовник прийняти та оплатити такі товари на умовах цього договору (а.с.6- 11).

Згідно з п. 1.2 договору замовник має право зменшувати обсяги закупівлі товарів, що є предметом цього договору залежно від реального фінансування видатків та має право на розірвання цього договору в односторонньому порядку.

В пункті 2.1 договору сторони погодили, що постачальник повинен передати у власність замовнику товари, передбачені цим договором, якість яких повинна відповідати найвищому рівню технологій і стандартів, існуючих в Україні.

У відповідності до п.3.1 договору ціни на товар зазначаються в специфікації (Додаток №1) з урахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат.

Загальна сума договору становить: всього по договору одне найменування на суму: 3960000,00 грн без ПДВ (п. 3.2 договору).

Згідно з пунктами 3.3-3.5 договору ціна на товар може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Загальна сума договору може бути зменшена відповідно до п.1.2 розділу І та п. 3.3 розділу ІІІ договору. Ціна за одиницю товару не може бути збільшена протягом 90 днів з моменту укладення договору.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.4 договору оплата товару проводиться у національній валюті України. Розрахунок за товар здійснюється у наступному порядку:

- попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня підписання договору на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури;

- перерахування 50% від загальної вартості товару (остаточний розрахунок) замовником здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання товару на умовах розділу V договору на підставі накладної.

Датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Місце поставки (передачі) товарів здійснюється транспортом постачальника за адресою замовника: місто Київ, вулиця Світла 6. Кінцевий термін поставки товару до 22.07.2022 року, але в будь - якому випадку до кінця дії воєнного стану (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.2 договору до кожної партії товару, що постачається, постачальник обов`язково надає замовнику видаткові накладні (не менше двох примірників замовнику), рахунки-фактури (один примірник замовнику), завірені уповноваженою особою (особами) постачальника.

У відповідності до п. 5.7 договору датою прийняття та передачі у власність товару, вважати дату вказану замовником та представником постачальника при отриманні товару в акті приймання товару.

В силу положень пункту 6.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за поставлені товари.

Відповідно до п.п. 6.2.1-6.2.3 п.6.2 договору замовник має право: у разі невиконання зобов`язань постачальником, замовник має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це постачальника у строк 10 календарних днів; контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим договором; зменшувати обсяг закупівлі товарів та загальну суму реального фінансування видатків.

Постачальник зобов`язаний: забезпечити передачу товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити передачу товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору; нести всі ризики, пов`язані з передачею товару, до моменту передачі права власності на товар Замовнику (п.п. 6.3.1, 6.3.2, 6.3.5 п. 6.3 договору).

Згідно з п.п. 6.4.3 п. 6.4 договору у разі невиконання зобов`язань замовником, постачальник має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це замовника у строк 10 календарних днів.

За змістом пункту 7.1 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

В пункті п. 7.2 договору сторони погодили, що за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Відповідно до п. 7.7 договору постачальник приймає на себе всі ризики пов`язані з поставкою товару за цим договором, до моменту підписання видаткової накладної представниками на це замовника і постачальника.

В силу положень пунктів 9.1-9.6 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона для якої виникли форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 5 календарних днів з дня виявлення форс-мажорних обставин відправити поштою або вручити під розписку іншій стороні письмове повідомлення про виникнення форс-мажорних обставин. В разі неповідомлення про виникнення форс-мажорних обставин, сторона не має права посилатися на зазначені обставини як на форс-мажорні, за виключенням випадків, коли сама дія форс-мажорних обставин перешкоджала належному та своєчасному поданню такого повідомлення Дія форс-мажорних обставин автоматично подовжує строк виконання зобов`язань за договором на строк їх дії, за умови належного повідомлення іншої сторони про їх виникнення. Сторони звільняються від відповідальності за заподіяні збитки та шкоду, невиконання або неналежне виконання умов цього договору (в тому числі, за неможливість виконання або затримку виконання зобов`язань), якщо таке невиконання (неналежне виконання) виникло в зв`язку з прямою дією форс-мажорних обставин. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торговельно-промисловою Палатою України. У разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 1 місяць, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір.

У разі виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку згідно з чинним законодавством (п.п. 10.1, 10.2 договору).

У відповідності до пунктів 11.2, 11.3 цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами. Дата закінчення строку дії цього договору 31.12.2022 року. Закінчення строку дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом п. 12.3 розірвання договору допускається: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; в односторонньому порядку у разі відсутності фінансування замовника, про що замовник попереджає постачальника не менше ніж за 10 діб; у разі односторонньої відмови замовником від договору (повністю або частково), внаслідок порушення постачальником зобов`язань, встановлених цим договором.

В пункті п. 12.7 договору передбачено, що військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для не виконання цього договору.

Як видно з Додатку №1 до договору Специфікації від 20.06.2022 року відповідач зобов`язався передати позивачу товар, а саме: рюкзаки бойові індивідуальні, ДК-021-2015: 18930000-7, у кількості 4000 шт., загальною вартістю 3960000,00 грн без ПДВ (а.с.12).

На виконання умов договору № 228-22 від 20.06.2022 року позивач перерахував на рахунок відповідача 1980000,00 грн в якості попередньої оплати за договором (50%), що підтверджується платіжним дорученням №1062 від 21.06.2022 року (а.с.208).

21.07.2022 року сторони підписали додаткову угоду №1 до договору, в якій погодили, що кінцевий термін поставки до 15.08.2022 року (а.с.13).

Відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної №21 від 15.08.2022 року відповідач поставив позивачу частину товару 2000 шт. рюкзаків бойових індивідуальних на суму 1980000,00 грн. (а.с.15).

В матеріалах справи відсутні і суду не надані докази належного виконання відповідачем решти своїх договірних зобов`язань та поставку позивачу ще 2000 шт. рюкзаків бойових індивідуальних до 15.08.2022 року.

09.09.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду №2, в якій сторони домовилися розірвати договір №228-22 від 20.06.2022 року у зв`язку із порушення постачальником зобов`язань за договором щодо недопоставленої партії товару у кількості 2000 шт. Ця додаткова угода набрала чинності з дня підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору (а.с.14).

12.09.2022 року позивач надіслав відповідачу лист №703/4344-22-Вих від 10.09.2022 року, в якому повідомив, що відповідно до п.7.2 договору за порушення строків поставки товару постачальнику необхідно сплатити штрафні санкції в розмірі 51480,00 грн (а.с. 19-21).

12.11.2022 року позивач звернувся до відповідача з претензією №14/6872-22-Вих від 07.11.2022 року про порушення умов договору та стягнення штрафних санкцій в сумі 51480,00 грн (а.с.22-27).

Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та задоволення, що слугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході розгляду справи суд встановив, що на відповідно до договору на закупівлю рюкзаків бойових індивідуальних (за рахунок коштів резервного фонду) №228-22 від 20.06.2022 року (з наступними змінами та доповненнями) відповідач зобов`язався поставити позивачу товар (4000 шт. рюкзаків бойових індивідуальних) до 15.08.2022 року.

З аналізу матеріалів даної справи встановлено, що відповідач в порушення умов договору №228-22 від 20.06.2022 року здійснив поставку частково та недопоставив 2000 шт. рюкзаків бойових індивідуальних на суму 1980000,00 грн., а, отже, є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

При цьому розірвання договору №228-22 від 20.06.2022 року відбулося 09.09.2022 року, про що сторони уклали додаткову угоду №2 до договору.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 51480,00 грн. пені у відповідності до п.7.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання за період з 15.08.2022 року по 09.09.2022 року (26 днів).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

В статті 611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В пункті 7.2 договору №228-22 від 20.06.2022 року передбачено, що за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

За розрахунком позивача, проведеним відповідно до п. 7.2 договору, розмір штрафних санкцій за прострочення поставки товару становить 51480,00 грн за період з 15.08.2022 року по 09.09.2022 року (1980000,00 грн. * 0,1% * 26 днів).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 51480,00 грн, оскільки останній прострочив поставку товару на 26 днів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №1597) просив суд зменшити заявлений до стягнення розмір неустойки до 5000,00 грн., враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Крім того відповідач зазначив, що нездійснення частини поставки відповідно до умов договору сталося внаслідок обставин, що знаходилися поза розумним контролем. У зв`язку з істотною зміною закупівельної вартості товару та відсутності оборотних коштів, поставити іншу частину товару обумовлену договором відповідач не зміг, що підтверджується інвойсом постачальника, рахунком на оплату від 11.08.2022 року, актом наданих послуг №73833 від 15.08.2022 року, копією митної декларації.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, який полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності.

Суд акцентує, що положення ст. 233 ГК України ст. 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19(909/1076/19).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Суд враховує, що відповідач частково виконав умови договору №228-22 від 20.06.2022 року, поставив товар на загальну суму 1980000,00 грн (2000 шт. рюкзаків бойових). Решту товару (2000 шт. рюкзаків бойових) відповідач не поставивив і позивач такий товар не оплачував. За взаємною згодою сторони 09.09.2023 року розірвали договір, проте позивач скористався правом на нарахування штрафних санкцій за період з 15.08.2022 по 09.09.2022 в сумі 51480,00 грн.

При цьому, 21.06.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон №7418, яким скасовано можливість ввезення імпортного товару на територію України без сплати митних платежів та податків.

Дане нововведення призвело до зростання вартості імпортних товарів на 40%.

Крім того, Національний банк України 21.07.2022 року скорегував офіційний курс валют у співвідношенню гривні до євро на 25%, що також вплинуло до зростання ціна на одиницю товару.

Відповідач не ухилявся від своїх зобов`язань та намагався вжити належних заходів щодо повідомлення позивача про затримку товару, збільшення його вартості, а також зазначив, що сплата штрафних санкцій в розмірі заявленому позивачем є надмірно великою у порівняні із збитками кредитора, порушення ним зобов`язання не завдало збитків іншим учасниками господарських відносин, в тому числі державі в особі військової частини, а також те, що стороною договору є фізична особа у власності якої є лише один транспортний засіб і у випадку стягнення за рахунок нього пені, він позбудеться єдиного цінного рухомого майна, яке вона використовує в своїй підприємницькій діяльності.

З наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, дійшов до правомірного висновку не стягувати з відповідача пеню в повному обсязі та скористався повноваженнями, наданими чинним законодавством, а саме: ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, і зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за неналежне виконання умов договору на закупівлю рюкзаків бойових індивідуальних (за рахунок коштів резервного фонду) №228-22 від 20.06.2022 року на 25740,00 грн.

Розмір стягненої місцевим господарським судом на користь позивача пені збалансував інтереси обох сторін та є відшкодуванням позивачу негативних наслідків, зумовлених неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, попри те не є несправедливо надмірним тягарем для відповідача.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі № 926/1257/23.

За приписами частин 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржників відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 8, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) за №14/8521-23-Вих від 14.06.2023 року (вх. № 01-05/1977/23 від 20.06.2023 року); Фізичної особи підприємця Стасишин Оксани Дмитрівни б/н від 30.06.2023 року (вх. № 01-05/2143/23 від 04.07.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2023 року у справі № 926/1257/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Б. Малех