ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 вересня 2023 року Справа № 902/327/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Василишин А.Р. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Компанії B&B TRENDS S.L.

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023

(постановлену о 11:35 год. у м. Вінниці)

у справі № 902/327/23 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом Компанії B&B TRENDS S.L.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелмотор"

про припинення порушення прав інтелектуальної власності

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Якименко Є.П.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/327/23 за позовом представника Компанії B&B TRENDS S.L. до ТОВ "Зелмотор" про припинення порушення прав інтелектуальної власності.

14.06.2023 до Господарського суду Вінницької області від представника Компанії B&B TRENDS S.L. надійшла заява б/н від 07.06.2023 (вх.№ 01-48/35/23) про забезпечення позову у справі № 902/327/23, шляхом заборони митного оформлення товарів, ввезених під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор" та накладення арешту на товар під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор", який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі № 902/327/23 відмовлено в задоволенні заяви Компанії B&B TRENDS S.L. б/н від 07.06.2023 про забезпечення позову у справі №902/327/23.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки:

- доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову щодо заборони митного оформлення та накладення арешту товарів, є тотожними тим, що зазначені ним в позові, перевірка судом яких може призвести фактично до вирішення цього спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову в цій справі;

- позивач просить вжити заходи забезпечення позову, які співвідносяться з вимогами заявленими позивачем у позові, а вжиття таких заходів забезпечення позову є фактично вирішенням по суті позовних вимог, що не допускається;

- вжиття заходів забезпечення позову, про якій йдеться у заяві позивача, спричинять втручання суду у господарську діяльність відповідача, що є неприпустимим.

- заявником також не було надано доказів щодо того, що на час звернення з заявою про забезпечення позову, зазначений у прохальній частині заяви товар, на який заявник просить накласти арешт, перебуває у власності відповідача;

- позивач не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних на те доказів щодо того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулася Компанія B&B TRENDS S.L, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі №902/327/23 та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач обґрунтовував необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності, як і вжиття заходів забезпечення позову, пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот, імпорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності.

З метою належного захисту прав позивача, недопущенням розповсюдження товарів, який вже введений у цивільний оборот, імпорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності необхідним є застосування такого способів забезпечення позову як арешт на товар, який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що вимоги щодо забезпечення позову та позовні вимоги є тотожними.

Обрані позивачем способи забезпечення позову не будуть мати своїм наслідком повне припинення господарської діяльності Відповідача, адже він може здійснювати імпорт дрібної побутової техніки, під торговою маркою "SMAPP", під якою, на разі на території Польщі реалізовує та поширює Zelmotor sp.z.o.o.

Суд першої інстанції під час відмови задоволенні заяви про забезпечення позову не гарантував дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи викладене, позивач вважає ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 незаконною, необґрунтованою і ухваленою внаслідок неповного з`ясування обставин та без надання оцінки всім доказам, що містяться в матеріалах справи.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції, в якому вказує, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача, з огляду на таке.

Позивач не спростував встановлені судом обставини та не зазначив про порушення законодавства під час ухвалення оскаржуваного рішення суду, а сама апеляційна скарга зводиться припущень позивача:

Позивач не надав жодного належного доказу, який свідчить про те, що існує заборона на вироблення та реалізацію побутової техніки з ТМ "Zelmotor" для польської компанії Zelmotor sp.z.o.o.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем додані до позовної заяви документи, якими начебто підтверджується право власності на ТМ "Zelmer" та зареєстровані за № 982311, №985233, № 992993, № 1128849.

Однак, надані позивачем вищезазначені документи складені на англійській мові, в зв`язку з чим відповідач не мав та не має можливості повноцінно підготувати свої заперечення на апеляційну скаргу, тощо. Також не зрозуміло, чи позивач придбав всі права на ТМ "Zelmer", чи на частину прав. Позивач не надав суду та іншим учасникам у справі вищезазначені документи з офіційним перекладом на українську мову, що в свою чергу може свідчити про надуманість та безпідставність подання, як позовної заяви так і апеляційної скарги.

Позивач безпідставно просить накласти арешт на товар з ТМ "Zelmotor", оскільки позивач не надав суду належних доказів того, що йому належить ТМ "Zelmer".

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 11.09.2023 заявив, що з доводами скаржниками не погоджується, вважає їх безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання 11.09.2023 не з`явився.

В той же час, від представника позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, яке мотивоване перебуванням представника у відпустці та наміром подати речові докази.

Представник відповідача не заперечив проти перенесення судового засідання.

Розглянувши клопотання представника позивача, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

За змістом статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Також, в силу ст. 202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом із тим необхідно зазначити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, суд вказує, що норми Господарського процесуального кодексу України не передбачають такої процесуальної дії, як перенесення судового засідання.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржену ухвалу залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/327/23 за позовом представника Компанії B&B TRENDS S.L. до ТОВ "Зелмотор" про припинення порушення прав інтелектуальної власності (т. матеріали оскарження ухвали, а. с. 1-11)

14.06.2023 до суду першої інстанції від представника Компанії B&B TRENDS S.L. надійшла заява б/н від 07.06.2023 (вх.№ 01-48/35/23) про забезпечення позову у справі №902/327/23, відповідно до якої просив заборонити митне оформлення товарів ввезених під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор" та накласти арешт на товар під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", власником якого є ТОВ "Зелмотор", та який ввезений на територію України, пройшовши митне оформлення, згідно переліку (т. матеріали оскарження ухвали, а. с. 12-26).

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що 20.01.2022 Компанія B&B TRENDS S.L. звернулась до Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України з заявою про проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності та надати обґрунтовані відповіді на питання щодо схожості зареєстрованих торгівельних марок "В&В Trends, S.L.", Zelmer; zelmer; zelmer NERO; BASIC by zelmer; та позначень на товарах "zelmotor" та "zelmotor professional", що імпортуються та реалізуються ТОВ "Зелмотор".

24.08.2022 судовим експертом Дорошенко О.Ф. було надано висновок експерта згідно якого визначено, що позначення на товарах "zelmotor" та "zelmotor professional", для таких самих та споріднених з ними товарів і послуг за зареєстрованими торговельними марками B&B TRENDS, S.L.:

є схожими настільки, що їх можна сплутати;

такими, що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Як зазначає позивач, на сьогодні, на офіційному сайті польської компанії Zelmotor sp.z.o.o за посиланням: https://zelmotor.com/ не пропонується для продажу побутова техніка зі знаком для товару та послуг "zelmotor" та "zelmotor professional". Тоді ж як здійснюється пропонування для продажу дрібна побутова техніка торговельної марки "SMAPP".

Водночас, пропонування для продажу, імпорт та продаж в межах України побутової техніки зі знаком для товарів і послуг "zelmotor" та "zelmotor professional" і досі здійснюється українською компанією ТОВ "Зелмотор" за посиланням: https://zelmotor.com.ua/.

14.03.2023 Державною митною службою України, в рамках судової справи №902/327/23, на виконання вимог ухвали Господарського суду Вінницької області від 09.03.2023 про витребування доказів, було надано інформацію за відомостями інформаційних баз Державної митної служби України стосовно митного оформлення товарів, здійсненого ТОВ "Зелмотор", за період з 01.01.2021 по 21.12.2022, станом на 13.03.2023, згідно з цими даними ТОВ "Зелмотор" було завезено на митну територію України дрібну побутову техніку загальною кількістю - 75 002 штук, загальною вартістю - 102 822 706 грн.

На основі аналізу наданих Державною митною службою України відомостей, а також з метою належного захисту прав Позивача, недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот, імпорт чи експорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності необхідним є застосування таких способів забезпечення позову:

заборони митного оформлення товарів, ввезених під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор";

накладення арешту на товар під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор", який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Щодо заборони митного оформлення товарів ввезених під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор".

Необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності, як і вжиття заходів забезпечення позову, пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот, імпорт чи експорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності (Постанова Верховного Суду від 16.07.2021 у справі №910/19065/20).

Здійснення митного оформлення та переміщення товарів Відповідача, через митний кордон України може призвести до безконтрольного розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передачі права власності на спірний товар іншим особам, які не беруть участі в даному судовому процесі, що в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених, на думку Позивача, прав/інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, зазначені обставини можуть призвести:

до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору;

неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову, в зв`язку із наявністю нових власників спірного товару;

можуть зумовити необхідність звернення Позивача з іншим позовом для захисту його порушених прав.

Тобто:

з метою мінімізації ризиків безконтрольного розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, що в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених, на думку Позивача, прав/інтересів, за захистом яких він звернувся до суду;

з метою застосування превентивних заходів захисту прав інтелектуальної власності Позивача, які потенційно можуть порушуватися Відповідачем;

усунення виникнення ситуації за якою реалізація придбаних Відповідачем товарів буде вводити в оману пересічного споживача, щодо її виробника, якості даного товару;

з метою усунення ситуації, за якої Відповідачу буде присвоюватися ділова репутація Позивача тощо.

Необхідним є застосування такого способу забезпечення позову як зупинення митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності.

Щодо накладення арешту на товар під маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор", який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності, як і вжиття заходів забезпечення позову, пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот, імпорт чи експорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності.

Однак, відповідачем вже була ввезена та пройшла митне оформлення побутова техніка, яка у цей період часу може порушувати права інтелектуальної власності позивача, вводити в оману реальних споживачів, які купують, чи мають бажання купити товари відповідача, та розраховують отримати товар, від виробника, який має певну ділову репутацію, рівень якості, до якої звикли та у якій впевнені споживачі, тому застосування такого способу забезпечення позову як зупинення митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності, буде не ефективним, та таким, що не забезпечать захист прав та інтересів позивача, на які він розраховував звертаючись з даним позовом до суду.

Тому, з метою належного захисту прав позивача, недопущенням розповсюдження товарів, який вже введений у цивільний оборот, імпорт чи експорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності необхідним є застосування такого способів забезпечення позову як арешт на товар, який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Накладення такого арешту на товар сприятиме не тільки забезпеченню захисту прав та свобод Позивача, надання йому ефективного судового захисту його порушених прав та інтересів, надасть гарантію можливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову, але і забезпечить захист прав споживачів, які можуть потенційно бути введені в оману, щодо товару, які вони придбають тощо.

Тому, необхідно також застосувати такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на товар, який вже ввезений на територію України, та який пройшов митне оформлення.

Судом апеляційної інстанції з КП "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що на основі аналізу поданого відповідачем заперечення на заяву про забезпечення позову, а також з метою всебічного, повного та належного встановлення всіх обставин справи та ухвалення справедливого та законного судового рішення, позивач вважає за необхідне подати ці додаткові пояснення та повідомити суд нижченаведені важливі фактичні дані.

27.11.2019 позивач (B&B TRENDS SL), подав до відомства Європейського Союзу інтелектуальної власності (EUIPO) заяву про скасування торговельної марки ЕС, зареєстрованої за заявкою, поданою заявником 20.06.2012 на позначення: Zelmotor.

Підстава для подання заяви про анулювання була викладена у статті 58(1)(а) Регламенту (С) 2017/1001 Європейського Парламенту та Ради від 14.06.2017 про торговельну марку Європейського Союзу (OJ 2017 L 154, ст. 1).

Водночас, відповідно до статті 58(1)(а) Регламенту (С) 2017/1001 Європейського Парламенту та Ради від 14.06.2017 про торговельну марку Європейського Союзу, права власника торговельної марки ЄС повинні бути оголошені анульованими за заявою EUIPO, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду торговельна марка не використовувалася в Європейському Союзі у зв`язку з товарами або послугами, щодо яких вона зареєстрована, і немає жодних поважних причин для її невикористання.

24.03.2021 EUIPO задовольнив заяву, скасувавши оскаржуваний знак щодо всіх товарів і послуг, на які поширюється дія цього знаку, починаючи з 27.11.2019.

20.05.2021 Zelmotor sp.z.о.о. подав апеляцію до Апеляційної ради EUIPO відповідно до статей 66-71 Регламенту 2017/1001 на рішення Відділу анулювання.

04.02.2022 оскаржуваним рішенням Друга апеляційна рада EUIPO задовольнила апеляційну Скаргу частково, а саме в частині, що стосується "статорів [частин машин]; роторів Т-194/22 (крильчатки)" у класі 7 і відхилила апеляцію щодо решти.

12.04.2022 Zelmotor sp.z.о.о. подав позов до Суду загальної юрисдикції (Друга палата) з вимогою часткового скасування рішення Другої апеляційної ради EUIPO від 04.02.2022 (справа R 927/2021-2) ("оскаржуване рішення"),

15.03.2023 Суд загальної юрисдикції (Друга палата) прийняла рішення за наслідками розгляду позову Zelmotor sp.z.о.о., відмовив у задоволенні позову.

Отже, на основі прийнятих рішень позначення; Zelmotor вважається таким, що є анульованим, через те, що протягом безперервного п`ятирічного періоду торговельна марка не використовувалася в Європейському Союзі.

Також на основі відомостей з Глобальної бази даних брендів (Global Brands Database): https://branddb.wipo.int/en із зображувальним позначенням Zelmotor відображається три торговельні марки, наведені у таблиці.

Отже, на основі відомостей з Глобальної бази даних брендів (Global Brands Database) під зображувальним позначенням Zelmotor були зареєстровані три торгові марки, дві з яких є завершеними, а одна під серійним номером: 010980225, зареєстрована на підставі регіональної заявки від 20.06.2012 очікує на скасування реєстрації.

Саме ця торгова марка і була предметом розгляду про анулювання торговельної марки в Відомстві Європейського Союзу інтелектуальної власності (EUIPO), Другій апеляційній раді EUIPO та в Суді загальної юрисдикції (Друга палата), та згідно з останнім рішення Суду загальної юрисдикції рішення EUIPO про анулювання торговельної марки під серійним номером: 010980225, зареєстрована на підставі регіональної заявки від 20.06.2012 є чинним, адже суд відмовив у задоволенні поданого позову Zelmotor sp.z.о.о. про скасування рішення EUIPO про анулювання такої торговельної марки.

Таким чином, фактично на даний момент на території ЄС Zelmotor sp.z.о.о. не володіє та не використовує торговельну марку із зображувальним позначенням Zelmotor.

Отже, посилання відповідача на те, що у справі N0 XXІІ GW 204/22 від 15.02.2023 окружним судом у Любліні, 12-го відділу інтелектуальної власності у складі головуючого судді Роберта Васевича, за позовом Компанії B&B TRENDS S.L. до польської компанії Zelmotor sp.z.о.о. про захист торгової марки від недобросовісних дій, відмовлено у наданні забезпечення позову є таким, що лише фрагментарно описує ситуацію, а фактично суд відмовив у забезпеченні такого позову, через те, що через закінчення строку дії торговельних марок із зображувальним позначенням Zelmotor чи анулювання такої торгової марки здійснення забезпечення позову є недоцільним та не відповідає самій меті інституту забезпечення позову.

Як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі № 902/327/23 відмовлено в задоволенні заяви Компанії B&B TRENDS S.L. б/н від 07.06.2023 про забезпечення позову у справі №902/327/23.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 ст. 137 ГПК України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 ГПК України).

Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №902/1308/22.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2023 у справі №916/2865/22, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2021 у справі № 910/18193/21 міститься висновок, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Також, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Вище вказано, що позивач звертаючись до суду з позовом до ТОВ "Зелмотор" про припинення порушення прав інтелектуальної власності, заявляє немайнові вимоги, а саме:

припинити порушення прав інтелектуальної власності позивача на торговельні марки "Zelmer" за міжнародними реєстраціями №№ 982311, 985233, 992993, 1128849 шляхом заборони відповідачу продавати, пропонувати для продажу, будь-яким іншим чином вводити в цивільний обіг продукцію з використанням позначення "Zelmotor" та "Zelmotor professional" на продукції класів 7, 9, 11 Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (Ніццька класифікація);

вилучити з цивільного обороту товари, виготовлені або введені у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, що містять назву торговельної марки "Zelmotor", "Zelmotor professional".

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з наявної в КП "Діловодство спеціалізованого суду" скан-копії позовної заяви з додатками вбачається, що позивачем до позовної заяви додано копії роздруківок з інтернет-сторінки WIPO (Всесвітня організація інтелектуальної власності) щодо торгівельних марок "Zelmer" за заявками 98231l, 985233, 992993, 1128849. Однак, такі докази складені англійською мовою.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.08.2023 у цій справі було задоволено клопотання представника вдповідача б/н від 21.08.2023 про витребування доказів у Позивача по справі № 902/327/23 та витребувано в позивача документи, якими підтверджується право власності на ТМ "Zelmer" за № 982311, № 985233, № 992993, № 1128849, з офіційним перекладом на українську мову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити митне оформлення товарів ввезених під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", одержувачем яких є ТОВ "Зелмотор";

накласти арешт на товар під торговою маркою "zelmotor" та "zelmotor professional", власником якого є ТОВ "Зелмотор", та який ввезений на територію України, пройшовши митне оформлення, згідно переліку.

Позовні вимоги та вимоги заяви про забезпечення позову, зокрема, ґрунтуються на тому, що позивач - компанія B&B TRENDS S.L. звернувся до Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України з заявою про проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності та надати обґрунтовані відповіді на питання щодо схожості зареєстрованих торгівельних марок "В&В Trends, S.L.", Zelmer; zelmer; zelmer NERO; BASIC by zelmer; та позначень на товарах "zelmotor" та "zelmotor professional", що імпортуються та реалізуються ТОВ "Зелмотор".

24.08.2022 судовим експертом Дорошенко О.Ф. було надано висновок експерта згідно якого визначено, що позначення на товарах "zelmotor" та "zelmotor professional", для таких самих та споріднених з ними товарів і послуг за зареєстрованими торговельними марками B&B TRENDS, S.L.: є схожими настільки, що їх можна сплутати; такими, що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу.

При цьому, пропонування для продажу, імпорт та продаж в межах України побутової техніки зі знаком для товарів і послуг "zelmotor" та "zelmotor professional" і досі здійснюється українською компанією ТОВ "Зелмотор", що на думку позивача є порушенням належних йому прав інтелектуальної власності.

Суд зауважує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Під час розгляду заяви Компанії B&B TRENDS S.L. б/н від 07.06.2023 про забезпечення позову судом першої інстанції та перегляду ухвали в суді апеляційної інстанції, розгляд справи триває та перебуває на стадії підготовчого провадження і судом не встановлено факту порушення відповідачем прав інтелектуальної власності позивача, що є предметом цього спору, що в свою чергу має бути досліджено та встановлено в ході розгляду справи по суті, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції вірно вказав, що доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову щодо заборони митного оформлення та накладення арешту товарів, є тотожними тим, що зазначені ним в позові, перевірка судом яких може призвеcти фактично до вирішення цього спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову в цій справі.

Також, як вбачається з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову, які співвідносяться з вимогами заявленими позивачем у позові. Відповідно, вжиття таких заходів забезпечення позову є фактично вирішенням по суті позовних вимог, що в даному випадку не допускається.

Позивач заявляючи позовні вимоги немайнового характеру про припинення порушення прав інтелектуальної власності шляхом заборони відповідачу продавати, пропонувати до продажу, будь-яким іншим чином вводити в цивільний обіг товар та про вилучення з цивільного обороту товари та звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову шляхом заборони митного оформлення товарів та накладення арешту на товар не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних на те доказів щодо того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що будь-яких переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в господарській справі у разі задоволення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, заявником у заяві про забезпечення позову не було наведено та не надано відповідних доказів на підтвердження таких обставин.

Суд зауважує, що заявником не було надано доказів щодо того, що на час звернення з даною заявою про забезпечення позову, зазначений у прохальній частині заяви товар, на який заявник просить накласти арешт (згідно наданої ДМС України інформації за період з 01.01.2021 по 31.12.2022), перебуває у власності відповідача чи вказано інших осіб, у власності яких перебуває товар із підтвердженням належними та допустимими доказами.

Стосовно ж посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.07.2021 у справі №910/19065/20, суд зауважує, що такі висновки не є релевантними для даної справи, оскільки предметом розгляду у цій справі було питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони Підприємству видавати висновок про рекомендацію до реєстрації лікарського засобу, вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу, в тому числі такі, що мають наслідком зміну назви лікарського засобу, зміну заявника або виробника, їх найменування тощо, тоді як предметом розгляду у дані справі є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони митного оформлення товарів та накладення арешту на товар; відповідно у вказаних справах також відмінний і предмет спору.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

За наведеного суд апеляційної інстанції констатує, що вжиття заходів забезпечення позову за відсутності достатньо обґрунтованого припущення, підтвердженого належними та допустимим доказами, стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, буде мати наслідком безпідставне втручання у право мирного володіння майном, тобто порушенням ст. 1 Конвенції.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутися із заявою про забезпечення позовних вимог у разі зміни обставин, з належним обґрунтуванням відповідної заяви, наданням належних, допустимих доказів та з забезпеченням позову у спосіб, який є співмірним з позовними вимогами.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі № 902/327/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Компанії B&B TRENDS S.L. - без задоволення.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії B&B TRENDS S.L. залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі № 902/327/23 - без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 28.06.2023 у справі № 902/327/23 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "13" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.