ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2754/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року, м. Одеса, про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції Демешин О.А., повний текст ухвали складено 07.07.2023 року

у справі №916/2754/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича, м. Одеса

про стягнення 1 031 468 грн. 90 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У червні 2023 року Фізична особа-підприємець Тугай Наталя Юріївна, м. Київ звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича, м. Одеса, в якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича на користь Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни заборгованість за договором оренди обладнання з можливістю покупки №9022021/ГО від 19.02.2021 року в розмірі 474785 грн. 90 коп.; заборгованість за договором оренди обладнання з можливістю покупки №7032021/ГО від 17.03.2021 року в розмірі 556 683 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем неналежно виконуються умови вказаних вище договорів в частині повних та своєчасних оплат орендних платежів, внаслідок чого у Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича, м. Одеса виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2023 року у справі №916/2754/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ було залишено без руху з мотивів того, що в позовній заяві розрахунок боргу не містить відомостей про розміри сум в грошовій одиниці України - гривні, які відповідач мав сплатити позивачу на кожну дату здійснення такої оплати, натомість, суми, які відповідачу необхідно було сплатити, зазначено в іноземній валюті доларах США.

Також, як зазначено судом першої інстанції, розрахунок, наданий позивачем не містить відомостей про розмір офіційного курсу української гривні до долара США на кожну дату здійснення платежів.

06.07.2023 року від Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни до Господарського суду Одеської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №22513/23), в якій позивач, на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху зазначив про усунення недоліків та додав розрахунки заборгованості та роздруківки з сайту Мінфіну щодо курсів валют.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року у справі №916/2754/23 (суддя Демешин О.А.) позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ повернуто позивачу.

Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що Фізичною особою-підприємцем Тугай Наталею Юріївною, м. Київ, всупереч вимог ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, у визначений судом строк, не усунуто недоліки позовної заяви, а саме: не надано суду обґрунтований розрахунок сум, що заявлені до стягнення: 474 785 грн. 90 коп. та 556 683 грн., а також не надіслано обґрунтованого розрахунку сум, що заявлені до стягнення відповідачу у даній справі, що, на думку суду, є підставою для повернення позовної заяви у порядку, визначеному ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Фізична особа-підприємець Тугай Наталя Юріївна, м. Київ з ухвалою суду першої інстанції не погодилася, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року у справі №916/2745/23 про повернення позовної заяви скасувати та направити справу для розгляду до Господарського суду Одеської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник, посилаючись на зазначені ним у позовній заяві обставини, вказав, що розмір орендного платежу в гривнях за місяці, коли орендар не сплачував орендні платежі визначити неможливо, оскільки розмір змінюється щоденно, тому в розрахунку заборгованості, який надано до суду, сума що підлягала сплаті за договором в гривнях вказана лише за ті місяці, коли орендар здійснював платежі.

Також скаржник наголосив, що судом першої інстанції у нього безпідставно витребувано відомості щодо офіційного курсу НБУ української гривні до долара США, оскільки офіційний курс НБУ до даних правовідносин немає ніякого відношення, оскільки позивачем в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків обґрунтовано пояснено, що орендні платежі сплачується в гривнях, що є еквівалентом доларів США.

В той же час, на переконання апелянта, у даному разі місцевим господарським судом під час вирішення питання про повернення позовної заяви позивачу застосовано надмірний формалізм, що позбавляє останнього можливості належним чином захищати своє порушене право в судовому порядку та свідчить про обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Приписи ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначають, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на викладене вище, судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23 має розглядатися у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у розумний строк у зв`язку із тим, що в період з 07.08.2023 року по 04.09.2023 року головуючий суддя у складі колегії з перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції Діброва Г.І. перебувала у щорічній відпустці.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду матеріалів оскарження ухвали, правових норм, які підлягають застосуванню, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23 потребує скасування з передачею позовної заяви на розгляд Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У червні 2023 року Фізична особа-підприємець Тугай Наталя Юріївна, м. Київ звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича, м. Одеса, в якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця Тараско Євгена Олександровича на користь Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни заборгованість за договором оренди обладнання з можливістю покупки №9022021/ГО від 19.02.2021 року в розмірі 474785 грн. 90 коп.; заборгованість за договором оренди обладнання з можливістю покупки №7032021/ГО від 17.03.2021 року в розмірі 556 683 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, позовні вимоги ґрунтуються на таких обставинах:

- 19.02.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Тугай Наталею Юріївною та Фізичною особою-підприємцем Тараско Євгеном Олександровичем укладено договір оренди обладнання з можливістю покупки № 9022021/ГО;

- 17.03.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Тугай Наталею Юріївною та Фізичною особою-підприємцем Тараско Євгеном Олександровичем укладено договір оренди обладнання з можливістю покупки №7032021/ГО;

- За вказаними договорами, орендар зобов`язаний здійснити плату в наступному порядку: протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання договору орендар зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату за останній місяць у розмірі 27 173 грн. 25 коп. без ПДВ, що є еквівалентом 975,00 доларів США за офіційним курсом продажу долару США по відношенню до гривні, встановлених на українському міжбанківському валютному ринку (згідно даних сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/, станом на 19.02.2021 року - 1 долар США еквівалентно 27,87 грн.;

- Як зазначено позивачем, оплата за оренду обладнання мала проводитись орендарем кожного поточного місяця до 25 числа протягом терміну дії договору на рахунок орендодавця;

- Проте, за вказані у позовній заяві періоди за обома договорами оренди з можливістю покупки, орендар не сплатив відповідних орендних платежів своєчасно та у повному обсязі, що стало підставою для звернення орендодавця до господарського суду з відповідним позовом.

На підтвердження своєї правової позиції, позивачем до позовної заяви було фактично додано копії наступних документів:

- Розрахунків заборгованості за договорами оренди обладнання з можливістю покупки обладнання;

- Договору оренди від 17.03.2021 року;

- Договору оренди від 19.02.2021 року;

- Специфікації №1 до договору оренди обладнання з можливістю покупки обладнання від 19.02.2021 року;

- ТТН ЛООО0234 від 09.03.2021 року;

- Актів приймання передачі від 09.03.2021 року та від 18.05.2021 року;

- Виписок по рахунку за договорами.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що з матеріалів господарської справи №916/2754/23, яка надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду 25.07.2023 року вбачається, що позовну заяву про стягнення заборгованості за договором оренди майна, разом з додатками до неї, позивачем до Господарського суду Одеської області подано через підсистему «Електронний суд».

Перевіривши у системі «Електронний суд» наявність додатків до позовної заяви, колегією суддів встановлено, що роздруковані відповідальним працівником місцевого господарського суду матеріали позовної заяви не містять низки додатків до позовної заяви, поданих позивачем через ЄСІТС.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2023 року у справі №916/2754/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ було залишено без руху з мотивів того, що в позовній заяві розрахунок боргу не містить відомостей про розміри сум в грошовій одиниці України - гривні, які відповідач мав сплатити позивачу на кожну дату здійснення такої оплати, натомість, суми, які відповідачу необхідно було сплатити, зазначено в іноземній валюті доларах США.

Також, як зазначено судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, розрахунок, наданий позивачем не містить відомостей про розмір офіційного курсу української гривні до долара США на кожну дату здійснення платежів.

06.07.2023 року від Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни до Господарського суду Одеської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №22513/23), в якій позивач, на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху зазначив про усунення недоліків та додав розрахунки заборгованості та роздруківки з сайту Мінфіну щодо курсів валют.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року у справі №916/2754/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м.Київ повернуто позивачу, з чим останній не погодився та звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.

Предметом апеляційного перегляду апеляційним господарським судом у даному випадку є встановлення колегією суддів обґрунтованих підстав для повернення судом першої інстанції позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м.Київ у зв`язку із невиконанням позивачем вимог ухвали Господарського суду Одеської області про залишення позовної заяви без руху.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 1-3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

В той же час, відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Порядок подання позову, вимоги до його форми та змісту встановлені ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі, в якій позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Зокрема, позовна заява має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

Із змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем на позивача при поданні позовної заяви покладається процесуальний обов`язок щодо зазначення в ній ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі № 910/13737/19, майновий позов це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Згідно з ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Приписами ст. 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду. Разом з тим, ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено негативний наслідок для позивача у разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви у вигляді повернення позовної заяви без розгляду, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена до апеляційного суду, а разом із постановою апеляційного суду, прийнятою за результатами її апеляційного перегляду, - і до суду касаційної інстанції.

Так, у даній справі судовою колегією встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2023 року у справі №916/2754/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ було залишено без руху з мотивів того, що в позовній заяві розрахунок боргу не містить відомостей про розміри сум в грошовій одиниці України - гривні, які відповідач мав сплатити позивачу на кожну дату здійснення такої оплати, натомість, суми, які відповідачу необхідно було сплатити, зазначено в іноземній валюті доларах США.

Також, як зазначено судом першої інстанції у вказаній вище ухвалі, розрахунок, наданий позивачем не містить відомостей про розмір офіційного курсу української гривні до долара США на кожну дату здійснення платежів.

Дослідивши матеріали даної справи, судова колегія встановила, що звертаючись до місцевого господарського суду з позовом позивачем зазначено ціну позову, яка складає 1031468 грн. 90 коп.

З указаної ціни позову позивачем було сплачено відповідний судовий збір у розмірі 15472 грн. 04 коп., про що свідчить наявна у матеріалах справи платіжна інструкція від 28.06.2023 року №23.

Також колегією суддів встановлено, що позивачем позовну заяву разом з додатками було направлено на адресу відповідача, про свідчить наявний у матеріалах справи опис вкладення, засвідчений печаткою поштової служби від 28.06.2023 року.

В той же час, 06.07.2023 року від Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни до Господарського суду Одеської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №22513/23), в якій позивач, на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху зазначив про усунення недоліків, обґрунтував та додав розрахунки заборгованості та роздруківки з сайту Мінфіну щодо курсів валют, що також підтверджується наявністю таких документів у підсистемі «Електронний суд» по даній справі, незважаючи на відсутність таких документів в матеріалах справи, які надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Таким чином, позивач виконав вимоги ухвали Господарського суду Одеської області від 30.06.2023 року у справі №916/2754/23 у межах процесуального строку, встановленого місцевим господарським судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, матеріали справи не містять акту про відсутність додатків до заяви.

Проте, повертаючи позивачу подану ним позовну заяву та вважаючи її неподаною, місцевий господарський суд не врахував того, що на виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 30.06.2023 року у справі №916/2754/23 позивач обґрунтував свої позовні вимоги про стягнення з відповідача відповідної суми заборгованості, та, в межах строку, наданого позивачу для усунення недоліків (10 днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху), фактично, передчасно, вирішив питання щодо повернення позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни.

При цьому, у суду першої інстанції була наявною процесуальна можливість щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі на підставі наявних, поданих позивачем письмових документів та призначення у даній справі дати підготовчого судового засідання з наданням позивачу знову ж таки, процесуальної можливості підтверджувати свою правову позицію не забороненими процесуальним законодавством засобами.

Зважаючи на вказане вище, суд апеляційної інстанції вважає висновки місцевого господарського суду про повернення позовної Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни у зв`язку із неусуненням позивачем недоліків, передчасними та такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

В той же час, судова колегія наголошує, що згідно із ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Особі, яка звернулась до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати зазначені права без будь-яких перепон чи ускладнень. Можливість для особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції визначає гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 року у справі «Жоффр де ля ГІрадель проти Франції»).

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням § 1 ст. 6 Конвенції.

Разом з тим, у п. 52 рішення від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСГІЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою ЄСПЛ включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі від 01.03.2002 року «Кутіч проти Хорватії»).

Відтак, судова колегія наголошує, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (п. 29 рішення у справі від 26.07.2007 року «Волчлі проти Франції»).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що системний аналіз вищевказаних положень господарського процесуального законодавства у взаємозв`язку з Конвенцією та практики ЄСПЛ надає підстави для висновку, що надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням господарського судочинства та, згідно усталеної практики ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елементу права на справедливий суд у відповідності до ст. 6 Конвенції, а висновки місцевого господарського суду щодо повернення позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ є передчасними та такими, що у розумінні сталої практики Європейського суду, є створенням перешкод, що обмежують заявника у справі на справедливий суд, яке передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, визначені позивачем, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року у справі №916/2754/23 про повернення позовної заяви, при цьому висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для повернення позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ на підставі ч. 4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України є передчасним та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого повернення позовної заяви.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ потребує задоволення, а оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23 прийнята передчасно та потребує скасування із передачею матеріалів позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ на розгляд Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.07.2023 року про повернення позовної заяви у справі №916/2754/23 скасувати.

Матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Тугай Наталі Юріївни, м. Київ від 28.06.2023 року вх. №3239/23 передати на розгляд Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош