ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3019/23

За позовом: Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Юридична адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36; Адреса для листування: 04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8; , електронна адреса: )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Пульчевої Олени Вадимівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця (далі ФОП) Пульчевої Олени Вадимівни про стягнення заборгованості у розмірі 7 857 грн 80 коп., штрафу у розмірі 1 178 грн 74 коп., пені у розмірі 641 грн 41 коп., 3% річних у розмірі 620 грн 22 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 446 грн 94 коп.

Ухвалою суду від 19.07.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3019/23, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач - Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачка ФОП Пульчева О.В., не скористалася своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвала суду від 19.07.2023р., направлена на адресу відповідачки, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду не врученою з приміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою».

За приписами п.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідачка не зверталася до суду з повідомленням про зміну адреси місцезнаходження.

В ухвалі від 16.01.2023р. у справі №916/3670/21 Верховний Суд зазначив, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідачки про розгляд даної справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 28.09.2019р. між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі Робочий орган) та ФОП Бернацькою О.В. (змінено прізвище на Пульчева О.В.) (далі Рекламорозповсюджувач) укладено Договір №1268/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу, відповідно до п.1.1. якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.02.2020р. №259 ФОП Бернацькій О.В. надано Дозвіл № 73701-19, та між позивачем і відповідачем підписано Адресні переліки, які є невід`ємною частиною Договору, згідно якого відповідачу надано право тимчасового користування місцем.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що ціною цього Договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

Плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цей Договір.

Плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 6.13 Договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.

Згідно з п. 6.14. Договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується Робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/50110005 ідентифікаційний код 37993783) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначив, що у період з 19.08.2019р. по 28.02.2022р. відповідачкою порушувалися зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим за ФОП Пульчевою О.В. утворилась заборгованість у розмірі 7 857 грн 80 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивач зазначив, що згідно з п. 7.3 Договору Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Згідно п. 7.2. Договору Підприємство має право застосувати до Розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Позивач також послався на норми ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, позивач нарахував штраф у розмірі 1 178 грн 74 коп., пеню у розмірі 641 грн 41 коп., 3% річних у розмірі 620 грн 22 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 446 грн 94 коп., які просить стягнути з відповідачки у зв`язку з порушенням умов Договору.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 193, 218, 229 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 257 Цивільного кодексу України.

Відповідачка не скористалась своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Розглянув матеріали справи, суд встановив, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.02.2020р. №259 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» ФОП Бернацькій О.В. надано Дозвіл № 73701-19 на розміщення спеціальної рекламної конструкції на фасаді будинку (будівлі) за адресою: м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Антоновича, 20.

В подальшому, 28.09.2019р. між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі Робочий орган) та ФОП Бернацькою О.В. (змінено прізвище на Пульчева О.В.) (далі Рекламорозповсюджувач) укладено Договір №1268/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу, відповідно до п.1.1. якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).

Суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно стороною за Договором №1268/19 є ФОП Бернацька О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ), тоді як станом на даний час за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Бернацька О.В. змінила назву на ФОП Пульчева О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, 14.01.2020р. внесено запис №3901104 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну прізвища фізичної особи-підприємця.

Отже, належним відповідачем у даній справі є ФОП Пульчева О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Приписами ч.1 ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Відповідно до п.1.2. Договору Рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього Договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019р. №207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019р. за №34/2211 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до Договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим Договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Згідно п.2.2. Договору адресний перелік - невід`ємна частина Договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за Рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи па розміщення РЗ, із зазначенням адреси та місця дія розміщення РЗ, типу (виду) РЗ, площі його вертикальної / горизонтальної проекції, на які встановлено/ продовжено пріоритет, дату встановлення/ продовження та строк дії пріоритету, дати початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомостей про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до Додатка №1 до Договору, керуючись наказом Робочого органу №1159 від 19.08.2019р. про встановлення пріоритету на місце розташування рекламного засобу, сторони погодили, що Рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу за адресою: м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Антоновича, 20. Дата початку дії пріоритету 19.08.2019р., дата кінця 18.11.2019р. Розмір плати за місяць 512 грн 50 коп.

Згідно п.3 Додатка №1 до Договору протягом строку дії пріоритету на право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, плата становить 25% від розміру плати за місяць.

У Додатку №2 до Договору сторони виклали Адресний перелік №2, з якого вбачається, що керуючись наказом Робочого органу №1566 від 05.11.2019р. про продовження пріоритету на місце розташування рекламного засобу, сторони узгодили строк дії продовженого пріоритету, а саме з 19.11.2019р. по 18.02.2020р. Розмір плати за місяць 512 грн 50 коп.

У Додатку №3 до Договору сторони виклали Адресний перелік №3, з якого вбачається, що керуючись розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №259 від 11.02.2020р. про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, сторони погодили , що Рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу за адресою: м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Антоновича, 20. Дата початку дії дозволу 11.02.2020р., дата кінця 10.02.2025р. Розмір плати за місяць 512 грн 50 коп.

Згідно п.6.1. Договору ціною цього Договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

Відповідно до п.6.2. Договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.

Пунктом 6.3. Договору визначено, що підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цей Договір.

Згідно п.6.4. Договору плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов Договору. У раді прострочення термінів оплати, визначених Договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов Договору та законодавства.

Відповідно до п.6.5. Договору Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.

Пунктом 6.6. Договору визначено, що плата нараховуються з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховуються з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Згідно п.6.8. Договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу у разі звернення Рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийнято після закінчення строку дії дозволу).

Розрахунковим періодом надання місця в тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць (пункт 6.13. Договору).

У п.6.14. Договору сторони домовилися, що плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується позивачем щомісячно та переказуються відповідачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок № 6001 МФО 899998 у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/50110005 ) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, у розмірах, зазначених у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє відповідача від здійснення плати.

Відповідно до пункту 6.15. Договору акт користування місцем, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу до договору із наведеним в ньому розрахунком плати за тимчасове користування місцем підтверджує факт тимчасового користування цим місцем у відповідному розрахунковому періоді.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення рекламного засобу протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення рекламного засобу у разі наявності у відповідача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього договору в цілому (пункт 8.1. Договору).

Згідно з п.п. 8.2., 8.3. Договору цей Договір припиняється внаслідок: анулювання (припинення) усіх дозволів, наданих Рекламорозповсюджувачу, втрати (скасування) пріоритету на місце розміщення рекламних засобів, у разі, якщо на інші місця пріоритет надано не було; не переоформлення дозволу в установлених законодавством випадках та порядку; в інших випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством. Закінчення строку дії договору, його припинення, розірвання, відмова від Договору не звільняє Рекламорозповсюджувача від виконання обов`язків, що залишилися ним невиконані ним протягом строку дії Договору, в тому числі зобов`язання зі сплати заборгованості та заходів відповідальності, визначених Договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору за період з 19.08.2019р. по 28.02.2022р. позивачем виставлено рахунок №1690 від 28.08.2019р.; рахунок №2040 від 05.09.2019р.; рахунок №3904 від 03.10.2019р.; рахунок №5789 від 06.11.2019р.; рахунок №9450 від 16.12.2019р.; рахунок №9451 від 16.12.2019р.; рахунок №10048 від 09.01.2020р.; рахунок №11904 від 04.02.2020р.; рахунок №14043 від 10.03.2020р.; рахунок №14044 від 10.03.2020р.; рахунок коригування №18467 від 06.04.2020р.; рахунок №15891 від 09.04.2020р.; рахунок коригування №17875 від 09.04.2020р.; рахунок №20047 від 15.05.2020р.; рахунок коригування №20048 від 15.05.2020р.; рахунок №22785 від 11.06.2020р.; рахунок коригування №22786 від 11.06.2020р.; рахунок №26346 від 14.07.2020р.; рахунок коригування №26347 від 14.07.2020р.; рахунок №29044 від 11.08.2020р.; рахунок коригування №30192 від 17.08.2020р.; рахунок №33442 від 15.09.2020р.; рахунок коригування №33444 від 15.09.2020р.; рахунок №35228 від 12.10.2020р.; рахунок коригування №35229 від 12.10.2020р.; рахунок № 38525 від 12.10.2020р.; рахунок коригування №38526 від 12.11.2020р.; рахунок №42851 від 15.12.2020р.; рахунок коригування №42853 від 15.12.2020р.; рахунок №44080 від 14.01.2021р.; рахунок коригування №51569 від 19.04.2021р.; рахунок №45979 від 08.02.2021р.; рахунок коригування №52959 від 08.02.2021р.; рахунок №47785 від 09.03.2021р.; рахунок коригування №54629 від 23.04.2021р.; рахунок №49543 від 09.04.2021р.; рахунок коригування №50111 від 19.04.2021р.; рахунок №56737 від 11.05.2021р.; рахунок коригування №56738 від 11.05.2021р.; рахунок №59985 від 10.06.2021р.; рахунок коригування №59986 від 10.06.2021р.; рахунок №62826 від 12.07.2021р.; рахунок коригування №62827 від 12.07.2021р.; рахунок №65992 від 06.08.2021р.; рахунок коригування №65993 від 06.08.2021р.; рахунок №70164 від 15.09.2021р.; рахунок коригування №70165 від 15.09.2021р.; рахунок №72860 від 11.10.2021р.; рахунок коригування №72861 від 11.10.2021р.; рахунок №76728 від 12.11.2021р.; рахунок коригування №76729 від 12.11.2021р.; рахунок №79732 від 11.12.2021р.; рахунок коригування №79733 від 11.12.2021р. на загальну суму 7 857 грн 80 коп.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів на підтвердження проведення оплати за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу за Договором №1268/19 до матеріалів справи не надано.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 7 857 грн 80 коп.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст.549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16.

Згідно із ч. 6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 Договору Робочий орган застосовує до Рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з п. 7.3 Договору Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, надані позивачем, суд встановив, що вони є вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 1 178 грн 74 коп., пені у розмірі 641 грн 41 коп., 3% річних у розмірі 620 грн 22 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 446 грн 94 коп. підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи задоволення позову, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачку у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Пульчевої Олени Вадимівни про стягнення заборгованості у розмірі 7 857 грн 80 коп., штрафу у розмірі 1 178 грн 74 коп., пені у розмірі 641 грн 41 коп., 3% річних у розмірі 620 грн 22 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 446 грн 94 коп. задовольнити повністю .

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пульчевої Олени Вадимівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Юридична адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36; Адреса для листування: 04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8; , електронна адреса: ; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/50110005; код отримувача (ідентифікаційний код): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 50110005) заборгованість у розмірі 7 857 грн 80 коп., штраф у розмірі 1 178 грн 74 коп., пеню у розмірі 641 грн 41 коп., 3% річних у розмірі 620 грн 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 446 грн 94 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пульчевої Олени Вадимівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Юридична адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36; Адреса для листування: 04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8; , електронна адреса: ; Отримувач коштів: Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Код отримувача (ідентифікаційний код): 41348526; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві; Код банку отримувача (МФО): 820172; Рахунок отримувача: UA0099759) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 13 вересня 2023 р.

Суддя Н.В. Рога