ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/493/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест"

про стягнення 609 255,63 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 65 937,76 грн,

за участю представників:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився,

від відповідача (позивача за зустрічним позовом) : не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (позивач), звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсо Інвест" (відповідач) про стягнення 609 255,63 грн, з яких: 334 836,55 грн пені та 274 419,08 грн штрафу за договором поставки № 53-122-01-21-10732 від 11.05.2021.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, 11.05.2021 між позивачем за первісними позовом (замовник) та відповідачем за первісними позовом (постачальник) укладено договір поставки (договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток № 1 до договору). На виконання умов договору постачальником поставлено замовнику продукцію на суму 4 023 994,80 грн, що підтверджується видатковими накладними. За недотримання відповідачем за первісними позовом умов договору щодо строків поставки продукції позивач за первісними позовом нарахував та просить суд стягнути 334 836,55 грн пені та 274 419,08 грн штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на ст. 526, 612 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 232 ГК України тощо.

2.06.2023 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що його вини у невиконанні умов договору поставки немає, зазначає, що з 24.05.2021 зобов`язання відповідача поставити позивачу продукцію, визначену первісною редакцією договору поставки, припинилися за домовленістю сторін шляхом новації, оскільки на підставі додаткової угоди від 24.05.2021 з урахуванням протоколу розбіжностей сторонами були змінені істотні умови цього договору про предмет та ціну. У відповідача виникло нове зобов`язання перед позивачем щодо поставки останньому продукції за меншу ціну та інших виробників. Враховуючи те, що штрафні санкції мають додатковий (акцесорний) характер до основного зобов`язання, тому з припиненням попереднього зобов`язання шляхом новації припиняється обов`язок по сплаті неустойки за його порушення. За новою специфікацією від 24.05.2021 позивачем не направлялися заявки і, відповідно, не встановлений момент відліку строку виконання зобов`язання відповідачем. Отже, оскільки сторони змінили істотні умови договору щодо ціни та виробників товару, позивачем не направлялись заявки в рамках нової специфікації, відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

19.06.2023 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, за якою, як стверджує відповідач за первісним позовом, за протоколом розбіжностей до договору поставки сторонами було узгоджено п. 3.1. договору у такій редакції: «заявка на поставку продукції направляється замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на поштову адресу постачальника: 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43. Відповідальність за достовірність вказаної постачальником поштової адреси та за отримання

письмової заявки несе постачальник». Тобто обов`язку направляти заявку на електронну адресу відповідача у позивача не було та заявка на поставку продукції була направлена відповідно до умов договору. Крім того, додатковою угодою № 1 від 24.05.2021 внесено зміни до п. 2.1, 2.2 договору та визначено, що загальна сума договору становить 4 023 994,80 грн та внесено зміни в додаток № 1 «Специфікація № 1» договору в частині доповнення виробника продукції. Укладена між сторонами додаткова угода № 1 від 24.05.2021 до договору поставки не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче зобов`язання і замінити новим. У додатковій угоді № 1 сторони лише змінили ціну у бік зменшення та доповнили специфікацію двома виробниками, не змінюючи предмет закупівлі -вапно будівельне, якісні показники продукції та кількість. Крім цього, додаткова угода підписана після направлення заявки та до закінчення строків поставки, визначених умовами договору. Відповідно, направляти нову заявку на поставку вапна будівельного у тій самі кількості та з тими самими якісними показниками продукції не було потреби та не передбачалося умовами додаткової угоди № 1 від 24.05.2021. Пунктом 2 додаткової угоди № 1 встановлено, що інші умови договору поставки, які не було порушено цією додатковою угодою, залишаються незмінними. При цьому у додатковій угоді відсутні застереження про намір сторін замінити первісне зобов`язання новим, тобто первинне зобов`язання відповідача, встановлене в договорі поставки, продовжує діяти поряд з новим, визначеним в додатковій угоді. Враховуючи наведене, позивач вважає доводи відповідача за первісним позовом про те, що з дати укладання додаткової угоди - 24.05.2021 зобов`язання відповідача поставити продукцію, визначену первісною редакцією договору поставки, припинилися за домовленістю сторін шляхом новації є безпідставними.

12.06.2023 надійшла зустрічна позовна заява, яка обґрунтована тим, що умовами договору поставки та специфікацією № 1 погоджено, що поставлятися має вапно будівельне ВП-А-К- Z-подрібнене, код УКТ ЗЕД: 2522 10 00 00, ДСТУ Б.В.2.7.-90:2011, у кількості 1330,00 тонн, за ціною 2 552,475 грн без ПДВ за 1 тонну. Загальна сума з ПДВ - 4 025 870,00 грн. 24.05.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою змінено ціну товару, загальну суму постачання та виробників. Позивач за зустрічним позовом здійснив поставку вапна у кількості 1 305,47 тонн (весь погоджений об`єм у договорі з урахуванням мінусового толерансу 5 % згідно з п. 4.3 договору) на загальну суму 3 291 470,38 грн, що підтверджується видатковими накладними, проте відповідач за зустрічним позовом розраховувався за поставлений товар несвоєчасно. За неналежне виконання договору в частині оплати за поставлений товар позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 13 334,05 грн 3% річних та 52 603,71 грн інфляційних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 525, 526, 530,610, 625, 629 ЦК України.

29.06.2023 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити з огляду на таке. У зустрічному позові позивач вказує, що при визначені періоду прострочення виконання зобов`язання та нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних, позивачем за зустрічним позовом у період нарахування включено день фактичного виконання зобов`язання (день оплати) та не враховано, що останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день, що призвело до безпідставного збільшення суми 3% річних за видатковими накладними: ВН № 76 від 28.07.2021, ВН № 83 від 04.08.2021, ВН № 119 від 26.08.2021, ВН № 168 від 30.09.2021, ВН № 180 від 14.10.2021. Крім цього, позивачем за зустрічним позовом не було враховано фактичну дату отримання продукції, про що свідчить дата підписання видаткової накладної, за такими видатковими накладними: ВН № 172 від 03.10.2021, ВН № 181 від 18.10.2021, ВН № 187 від 22.10.2021, ВН № 188 від 25.10.2021, ВН № 195 від 28.10.2021, ВН № 204 від 03.11.2021, ВН № 210 від 08.11.2021, ВН № 211 від 08.11.2021, ВН № 229 від 22.11.2021. Таке порушення при визначенні боргового періоду також має наслідком збільшення нарахованих 3% річних. Відтак відповідач за зустрічним позовом вважає, що згідно з проведеним контррозрахунком сума нарахованих 3% річних не може становити більше 12 795,48 грн. Крім цього, просить суд зменшити інфляційні та 3% річних на 90 %.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 26.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у

справі № 918/493/23 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

Ухвалою суду від 13.06.2023 зустрічну позовну заяву ТОВ "Арсо Інвест" до ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє ВП "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 65 937,76 грн за невиконання зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-21-10732 від 11.05.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 918/493/23, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, розгляд справи № 918/493/23 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 918/493/23 призначено на 10.07.2023.

20.06.2023 від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 04.07.2023.

27.06.2023 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 04.07.2023.

Ухвалою суду від 10.07.2023 підготовче засідання відкладено на 31.07.2023.

17.07.2023 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 21.07.2023.

31.07.2023 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача за первісним позовом та проведення судового засідання 04.09.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 04.09.2023.

Ухвалою суду від 31.07.2023 закрито підготовче провадження у справі № 918/493/23, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2023.

У судовому засіданні 04.09.2023 оголошено перерву на 06.09.2023.

05.09.2023 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

11.05.2021 між позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом, (замовник) та відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом, (постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-21-10732 (договір), за п. 1.1. якого постачальник в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити і

передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору.

Відповідно до п. 12.1. договору він уважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії цього договору по 01.03.2022, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені цим договором, - до спливу гарантійних строків.

За п. 1.2. договору предметом поставки за цим договору є товар: 44920000-5 Вапно будівельне, який передбачений специфікацією № 1 до цього договору.

Згідно з п. 2.1., 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, становить 3 354 891,75 грн, крім того ПДВ - 670 978,35 грн. Загальна сума договору становить 4 025 870,10 грн.

Пунктом 3.1. договору сторонами погоджено, що строк поставки продукції за договором - 20.12.2021. Продукція поставляється постачальником окремими партіями (поетапно), рівномірне регулярне відвантаження - не більше 2-х піввагонів разово (при поставці з/д транспортом) або 4-х завантажених причепів на добу (при поставці автотранспортом), на умовах DDP, згідно з Інкотермс-2010. Поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника.

Кількість та асортимент кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою. Місце поставки товару та вантажоодержувач: при поставці залізничним транспортом - залізнична станція Рафалівка Львівської залізниці. Заявка на поставку продукції направляється замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на поштову адресу постачальника: . Відповідальність за достовірність вказаної постачальником поштової адреси та за отримання письмової заявки несе постачальник, який зобов`язаний при поставці автомобільним транспортом, до 14.00 год за 1 день до здійснення поставки, надавати інформацію про водія та автотранспорт, котрі рухаються на адресу замовника шляхом направлення даних на електронну адресу - .

У розділі 4 договору сторони погодили, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до цього договору. Якість продукції повинна відповідати умовам договору та технічній специфікації (додаток № 2 до договору). При здійснені постачальником фактичної поставки продукції за специфікацією №1 у місці поставки, що зазначене в п. 3.1. договору, допускається відхилення фактичних показників щодо кількості об`єму від передбаченої специфікацією в меншу сторону, якщо це пов`язано з особливостями відвантаження та транспортування продукції, при цьому максимальний розмір допустимого відхилення не може перевищувати 5%.

За п. 8.1.-8.4. договору приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту ДП «НАЕК «Енергоатом»: «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії СОУ НАЕК 038:2021 при наявності товарно-супровідних документів, передбачених п. 8.2. договору.

Товарно - супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документи, вказані в розділі А4 «Технічна специфікація до предмета закупівлі Вапно будівельне», оригінали або копії, завірені постачальником. Датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної замовником. Перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Судом установлено, що 13.05.2021 позивач за первісним позовом направив рекомендованим листом відповідачу за первісним позовом заявку № 8470/041 на поставку вапна будівельного в об`ємі 1 330,00 тонн, який останній отримав 19.05.2021, про що зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення.

На виконання умов договору постачальник поставив замовнику продукцію на суму 3 291 470,38 грн з порушенням строків, що підтверджується видатковими накладними № 71 від 22.07.2021 на суму 105 955,12 грн, № 72 від 27.07.2021 на суму 112 066,74 грн, № 74 від 27.07.2021 на суму 108 859,64 грн, № 75 від 27.07.2021 на суму 109 555,52 грн, № 76 від 28.07.2021 на суму 92 945,21 грн, № 81 від 02.08.2021 на суму 118 027,09 грн, № 82 від 03.08.2021 на суму 113 397,98 грн, № 83 від 04.08.2021 на суму 112 611,35 грн, № 88 від 06.08.2021 на суму 105 961,16 грн, № 89 від 06.08.2021 на суму 214 609,02 грн, № 91 від 10.08.2021 на суму 116 643,16 грн, № 102 від 17.08.2023 на суму 120 417,29 грн, № 108 від 17.08.2021 на суму 238 323,36 грн, № 114 від 21.08.2021 на суму 117 936,32 грн, № 119 від 26.08.2021 на суму 121 324,96 грн, № 123 від 30.08.2021 на суму 119 267,58 грн, № 131 від 04.09.2021 на суму 122 565,43 грн, № 138 від 07.09.2021 на суму 124 653,07 грн, № 141 від 12.09.2021 на суму 120 931,63 грн, № 151 від 17.09.2021 на суму 120 586,72 грн, № 163 від 26.09.2021 на суму 126 498,66 грн, № 168 від 30.09.2021 на суму 122 777,22 грн, № 172 від 03.10.2021 на суму 125 590,99 грн, № 179 від 08.10.2021 на суму 123 200,81 грн, № 180 від 31.10.2021 на суму 125 742,28 грн, № 181 від 18.10.2021 на суму 125 197,67 грн, № 187 від 22.10.2021 на суму 132 519,53 грн, № 188 від 25.10.2021 на суму 124 683,32 грн, № 195 від 28.10.2021 на суму 122 383,93 грн, № 204 від 03.11.2021 на суму 133 729,75 грн, № 210 від 08.11.2021 на суму 123 140,29 грн, № 211 від 08.11.2021 на суму 124 592,56 грн, № 229 від 22.11.2021 на суму 124 955,63 грн.

24.05.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою внесено зміни до п. 21., 2.2. договору, а саме визначено, що загальна сума договору становить 4 023 994,80 грн та внесено зміни в додаток № 1 «Специфікація № 1» договору в частині доповнення виробника продукції.

Фактично сторони зменшили суму договору на 1 875,20 грн (4 025 870,10 грн - 4 023 994,80 грн).

Як стверджує позивач за первісним позовом, відповідачем за первісним позовом допущено такі прострочення: ВН № 71 від 22.07.2021 на суму 105 955,12 грн з простроченням у 33 дні; ВН № 72, № 74 та № 75 від 27.07.2021 на суму 330 481,90 грн з простроченням у 38 днів; ВН № 76 від 28.07.2021 на суму 92 945,21 грн з простроченням у 39 днів; ВН № 81 від 02.08.2021 на суму 118 027,09 грн з простроченням у 44 дні; ВН №82 від 03.08.2021 на суму 113 397,98 грн з простроченням у 45 днів; ВН №83 від 04.08.2021 на суму 112 611,35 грн з простроченням у 46 днів; ВН № 88, № 89 від 06.08.2021 на суму 214 609,02 грн з простроченням у 48 днів; ВН № 91 від 10.08.2021 на суму 116 643,16 грн з простроченням у 52 дні; ВН № 102, № 108 від 17.08.2021 на суму 238 323,36 грн з простроченням у 59 днів; ВН № 114 від 21.08.2021 на суму 117 936,32 грн з простроченням у 63 дні; ВН № 119 від 26.08.2021 на суму 121 324,96 грн з простроченням у 68 днів; ВН № 123 від 30.08.2021 на суму 119 267,58 грн з простроченням у 72 дні; ВН № 131 від 04.09.2021 на суму 122 565,43 грн з простроченням у 77 днів; ВН № 138 від 07.09.2021 на суму 124 653,07 грн з простроченням у 80 днів; ВН № 141 від 12.09.2021 на суму 120 931,63 грн з простроченням у 85 днів; ВН №151 від 17.09.2021 на суму 120 586,72 грн з простроченням у 90 днів; ВН № 163 від 26.09.2021 на суму 126 498,66 грн з простроченням у 99 днів; ВН №168 від 30.09.2021 на суму 122 777,22 грн з простроченням у 103 дні; ВН № 172 від 03.10.2021 на суму 125 590,99 грн з простроченням у 107 днів; ВН №179 від 08.10.2021 на суму 123 200,81 грн з простроченням у 111 днів; ВН №180 від 31.10.2021 на суму 125 742,28 грн з простроченням у 117 днів; ВН №181 від 18.10.2021 на суму 125 197,67 грн з простроченням у 122 дні; ВН №187 від 22.10.2021 на суму 132 519,53 грн з простроченням у 126 днів; ВН №188 від 25.10.2021 на суму 124 683,32 грн з простроченням у 129 днів; ВН №195 від 28.10.2021 на суму 122 383,93 грн з простроченням у 132 дні; ВН №204 від 03.11.2021 на суму 133 729,75 грн з простроченням у 138 днів; ВН №210 від 08.11.2021 на суму 123 140,29 грн з простроченням у 143 дні; ВН № 211 від 08.11.2021 на суму 124 592,56 грн з простроченням у 143 дні; ВН № 229 від 22.11.2021 на суму 124 955,63 грн з простроченням у 157 днів.

Згідно із п. 9.1 договору у випадку порушення строків поставки за письмовою заявкою, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

З метою досудового врегулювання спору позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з претензією № 18579/001-юр від 13.12.2022, яку відповідач за первісним позовом залишив без відповіді та задоволення.

Позивач за первісним позовом нарахував за порушення строку поставки продукції пеню в розмірі 334 836,55 грн та штраф за порушення строку поставки продукції більше як на тридцять діб в розмірі 274 419, 08 грн, які просить стягнути в судовому порядку.

Окрім того, за п. 6.1. договору оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з видатковою накладною або накладною протягом 45 днів з дати поставки, за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН.

Позивач за зустрічним позовом здійснив поставку вапна у кількості 1 305,47 тонн (весь погоджений об`єм у договорі з урахуванням мінусового толерансу 5 % згідно з п. 4.3 договору) на загальну суму 3 291 470,38 грн, що підтверджується видатковими накладними, проте відповідач за зустрічним позовом розраховувався за поставлений товар несвоєчасно.

За неналежне виконання договору в частині оплати за поставлений товар позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 13 334,05 грн 3% річних та 52 603,71 грн інфляційних.

Позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з вимогами від 13.05.2021 та від 24.06.2021, в яких просив оплатити поставлений товар (факт їх отримання підтвердив відповідач за зустрічною позовною заявою в судовому засіданні).

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною поставкою та оплатою товару і відповідальністю за неналежне виконання умов договору поставки, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

Приписами ст. 626, 627, 628 та 629 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні

(покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч. 1, 6, 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання

або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо первісної позовної заяви.

Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-

продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що відповідач свого обов`язку з поставки

товару у строк до 18.06.2021 не виконав.

Предметом спору за первісною позовною заявою є стягнення 7% штрафу та пені за невиконання з боку відповідача негрошового зобов`язання - поставки товару.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Приписами ч. 2 ст. 231 ГК України унормовано, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з усталеною практикою господарських судів, застосування до боржника, що порушив

господарське зобов`язання, санкцій у вигляді пені та штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе при сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоч би одна сторона є суб`єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (постачанням) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і розраховується в процентному відношенні розмір штрафу.

Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів (ч. 2 ст. 22 ГК України).

Суд, здійснивши перерахунок пені (у розмірі 0,1%, яка правилами ст. 3 Закону України Про

відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не обмежується, оскільки

застосовується за невиконання негрошового зобов`язання) та штрафу (у розмірі 7%), установив, що розмір першої становить 334 836,55 грн (при заявленому - 334 836,55 грн), а другого - 274 419,08 грн (при заявленому - 274 419,08 грн) (розрахунок додається), отже, пеня та штраф підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо заперечень відповідача за первісною позовною заявою про те, що його зобов`язання поставити позивачу продукцію, визначену первісною редакцією договору поставки, припинилися за домовленістю сторін шляхом новації, оскільки на підставі додаткової угоди від 24.05.2021 сторонами були змінені істотні умови цього договору про предмет та ціну, то останні судом не приймаються за їх безпідставністю. Так, новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього. Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання (подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13, від 25.11.2020 у справі № 921/301/17-г/11, від 29.04.2021 у справі № 910/8003/19).

Як установлено судом із фактичних обставин справи, додатковою угодою № 1 сторони лише змінили ціну у бік зменшення та доповнили специфікацію двома виробниками, не змінюючи предмет закупівлі - вапно будівельне, якісні показники продукції та кількість.

Отже, між сторонами як існували зобов`язання з поставки товару на момент вчинення основного правочину, так і продовжили існувати після укладення сторонами додаткової угоди № 1, тобто новації не відбулося. Стосовно стороку поставки, то п. 2 додаткової угоди № 1 встановлено, що інші умови договору поставки, які не було порушено цією додатковою угодою, залишаються незмінними, відтак відповідач за первісним позовом зобов`язаний був поставити товар у строк, обумовлений основним договором.

Щодо зустрічної позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивачем за зустрічною позовною заявою за неналежне виконання договору в частині оплати за поставлений товар нараховано та заявлено до стягнення 13 334,05 грн 3% річних та 52 603,71 грн інфляційних.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, ураховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних (виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений), проведений позивачем за зустрічною позовною заявою (з урахуванням вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України та фактичної дати отримання товару), установив, що розмір 3% річних становить 12 795,48 грн (при заявленому - 13 334,05 грн), а інфляційних - 32 839,83 грн (при заявленому 52 603,71 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних та інфляційні підлягають частковому задоволеню.

Щодо зменшення 3% річних та інфляційних, то суд зазначає таке.

Судова практика щодо застосування ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України наразі є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами): обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення; зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки; довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання; неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення; закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення; чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 ГПК України) (постанова Верховного Суду від 17.07.2021 у справі № 916/878/20).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Відповідач за зустрічною позовною заявою просить суд зменшити 3% річних та інфляційні, посилаючись, зокрема на своє скрутне фінансове становище, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Заразом фактичні обставини справи у цій справі є відмінними від справи № 902/417/18 (умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів). Окрім того, у справі № 902/417/18 йшлося лише про можливість зменшення відсотків річних.

У цій справі судом не установлено очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум 3% річних, так само як і того, що наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, відтак підстави для зменшення 3% річних відсутні.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", Серявін та інші проти України, "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивачів, а відтак про наявність підстав для часткового задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У первісній позовній заяві зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 9 138,83 грн, а у зустрічній - 2 684,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що первісний позов задоволено повністю, відтак судовий збір у розмірі 9 138,83 грн покладається на відповідача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову, то відповідачем за зустрічною позовною заявою до відзиву долучено контрозрахунок заявлених до стягнення 3% річних, а у судовому засіданні представником відповідача зазначено, що останній визнає позовні вимоги за зустрічною позовною заявою з урахуванням конрозрахунку, відтак відповідач за зустрічною позовною заявою фактично визнав зустрічний позов.

Приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи, що зустрічний позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 1 857,60 грн підлягав стягненню з відповідача за зустрічною позовною заявою, однак, з урахуванням наведених приписів чинного законодавства, 928,80 грн покладається на відповідача, а 928,80 грн - поверненню позивачу за зустрічною позовною заявою з бюджету.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"; від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» про стягнення 609 255,63 грн задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43, ідентифікаційний код 42993937) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046), 334 836,55 грн пені та 274 419,08 грн штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43, ідентифікаційний код 42993937) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) 9 138,83 грн судового збору.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція " про стягнення 65 937,76 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43, ідентифікаційний код 42993937), 12 795,48 грн 3% річних та 32 839,83 грн інфляційних.

У задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення 19 763,88 грн інфляційних та 538,57грн 3% річних відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсо Інвест» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43, ідентифікаційний код 42993937) 928,80 грн судового збору.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046).

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою

відповідальністю «Арсо Інвест» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/43, ідентифікаційний код 42993937).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 06.09.2023.

Суддя О.Андрійчук