ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 Справа № 917/413/23

Суддя Мацко О.С., розглянувши матеріали справи № 917/413/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерго-Трейд», 49100, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 120, ,

до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», 39609, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, ,

про стягнення 7 000 000,00 грн.

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники сторін: згідно протоколу

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.03.2023 р. прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерго-Трейд» до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про стягнення 7 000 000,00 грн. заборгованості за договором про надання фінансової допомоги № 202016/12/2103 від 07.12.2016 р.; справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 22.05.2023р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 06.06.2023р., задоволено клопотання відповідача та зобов`язано позивача надати на огляд у засіданні при розгляді справи по суті оригфнали додатків до позовної заяви. У призначений час у засідання 06.06.2023р. сторони не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 05.09.2023р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.06.2023р.).

У засіданні 05.09.2023р. суд розглянув справу по суті, проголосив вступну та резолютивну частину рішення. При судом було оглянуто подані позивачем оригінали документів, що додані до позовної заяви, та встановлено їх відповідність копіям.

Судом встановлено наступне:

07.12.2016р. між сторонами по справі було укладено договір про надання фінансової допомоги №202016/12/2103, за умовами якого:

- в порядку та на умовах, визначених договором, підприємство (позивач) надає користувачеві (відповідач) фінансову допомогу, а останній зобов`язується повернути її у визначений договором термін;

- користування фінансовою допомогою безоплатне;

- розмір фінансової допомоги 7 000 000,00 грн.;

- підприємство надає допомогу протягом 10 днів з дня підписання договору в безготівковому порядку платіжним дорученням на поточний рахунок відповідача;

- термін користування допомогою - з моменту перерахуваня до 07.12.2017р., може бути продовженим за погодженням сторін;

-після закінчення терміну користувач зобов"язується протягом 1 дня (календарного) повернути суму отриманої фінансової допомоги підприємству у безготівковій формі;

- договір набуває чинності з моменту підписання сторонами догвоору і діє по 07.12.2017р.; зміни до нього можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою (копія договору а.с.6-8).

Згідно платіжного доручення №397 від 16.12.2016р. позивачем було перераховано відповідачу 7 000 000,00 грн., при цьому в призначенні платежу вказано: «за нафтопродукти згідно договору №202016 від 07.12.2016р, ПДВ 1 166 666,67 грн.» (арк.справи 14).

Листом від 16.12.2016р. за підписом директора та голового бухгалтера позивача останній повідомив відповдача про зміну призначення платежу у вказаному платіжному дорученні, з проханням вважати правильним призначення платежу: «Поворотна фінансова допомога згідно договору №202016 /12/2103 від 07.12.2016р., без ПДВ» (арк.справи 15).

Сторонами неодноразово укладалися Додаткові угоди, якими вносилися зміни до п.4.1 розд.4 «Термін користування» договору, термін користування допомогою продовжувався до 29.06.2018р., 30.06.2019р., 31.12.2019р., 31.12.2020р., 31.12.2021р., 31.12.2022р. (додаткова угода №6 від 20.12.2021р.).

Відповідачем зобов"язання з повернення суми допомоги після настання строку його виконання виконано не було. Відповідач звертався до позивача з листом від 30.12.2022р., яким просив, зокрема, продовжити строк по поверненню коштів по договору фінансововї допомоги від 07.12.2016р. до 31.12.2023р., мотивуючи свою пропозицію складним фінансовим становищем, спричиненим ававрійною зупинкою Кременчуцького НПЗ внаслідок ракетних обстрілів. У відповідь на цей лист позивач просив повернути кошти за договором до 03.03.2023р. (лист від 20.02.2023р. вих.100223- арк.справи 18). Відтак, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, а грошові кошти у сумі 7 000 000,00 грн. не повернутими, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з того, що між сторонами складися правовідносини з договору про надання фінансової допомоги.

У ст. 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України). У п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Також у ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Подібне положення міститься у ст. 180 ГК України, відповідно до якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, за загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних (приватних) правовідносин, на принципах рівності сторін та свободи договору, а також з урахуванням обов`язкових вимог щодо такого виду договорів.

Принцип свободи договору регламентує вільне волевиявлення сторін на вступ у правові відносини з контрагентами. У зв`язку із цим, суд як орган, що покликаний захищати права та свободи учасників цивільних правовідносин, не вправі втручатись у свободу договору, крім випадків, коли наявне порушення закону, зокрема, порушення прав та інтересів однієї із сторін договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. Перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. Друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі 910/4460/19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не виконано свої зобов`язання з догвоору, зокрема не повернуто суму фінансової допомоги у строк, встановлений домосленістю сторін. Викладені у відзиві заперечення проти позову не можуть бути підставами для відмови у задволенні позовних вимог. Так, відповідач повідомляє суду, що ПАТ «Укртатнафта» віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, а на виконання наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.11.2022р. №14т/ВГК, акції приватних акціонерів ПАТ «Укртатнафта» переведені на рахунок у цінних паперах депозитарної установи, в якій відкрито рахунок на ім`я держави, керуючим рахунком є Міністерсво оборони України. Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001р. встановлено мораторій на примусову реалізацію майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про

особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Крім того, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства помислово-оборонного комплексу, визначені в порядку, встановленому КМУ. Перелік підприємств визначається Мінстратегпромом (згідно постанови КМУ від 04.02.2023р. №101). Відтак, Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України №51 від 23.03.2023р. ПАТ «Укртатнафта» іключено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у перід воєнного стану.

Відповідач також посилається на те, що СБУ викрито схеми привласнненя 40 млрд грн колишнім менеджментом ПАТ «Укртетнафта», в тому числі створенням безнадійної заборгованості заводу; платіжне доручення про перерахування на рахунок відповідача 7 млн.грн. містить призначення платежу, вказане самим же позивачем : ««за нафтопродукти згідно договору №202016 від 07.12.2016р, ПДВ 1 166 666,67 грн.», а листа про зміну призначення платежу відповідач не отримував та не погоджував зміни призначення платежу; лист від 30.12.2022р. щодо продовження строк повернення коштів по договору фінансової допомоги був відкликаний відповідачем листом від 16.03.2022р. №2-30 з огляду на відсутність первинних документів по значній кількості операцій, в т.ч. і по оспорюваному договору. Внаслідок ракетних ударів по інфраструктурі підприємства, первинна документація була втрачена, що не дозволяє відповідачу в повному обсязі здійснювати захист своїх прав та інтересів. З посиланням на Сертифікат Полтавської ТТП від 24.10.2022р. №5301-22-1224, який додано до відзиву, відповідач просить суд відмовити у задовленні позовних вимог у повному обсязі.

Однак суд зазначає, що викладені відповідачем доводи спростовуються позивачем у відповіді на відзив та суперечать обставинам срави. Так, факт віднесення відповідача до об`єктів критично інфраструктури , як і включення його до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення дій за якими зупиняється на період дії воєнного стану, не спростовує правомірності та обгрунтованості позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за договором, адже згідно ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів, акцій (часток) господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень

щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати

внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Не свідчить про протиправність позовних вимог і встановлення СБУ фактів привласнення грошових коштів менеджментом підприємства.

Позивачем подано до суду докази направлення листа від 16.12.2016р. про зміну реквізитів платіжного доручення, за яким було перераховано 7 000 000,00 грн. відповідачу, після чого відповідач користувався грошовими коштами, неодноразово продовжував строк дії догвоору шляхом укладення додаткових угод, а також звертався до позивача з проханням про подалше продовження строку повернення фінансової допомоги з посиланням на її надання саме за договором від 07.12.2016р. В той же час, існування між сторонами іншого договору від цієї ж дати, за яким позивачем нібито проводилася оплата нафтопродуктів на суму 7 млн.грн. з ПДВ 1 166666,67 грн., відповідачем не доведено, що свідчить про те, що при оформленні платіжного доручення від 16.12.2016р. №397 позивачем була допущена технічна помилка, яка в подальшому була виправлена єдиним можливим шляхом (з урахуванням приписів Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та листа НБУ від 09.06.2011р. №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу»).

Відповідно до ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судовий збір, згідно ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129,233-234,238-240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (39609, Полтавська обл., м.Кременчук, вул.Свіштовська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерго-Трейд» (49100, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,120, ) 7 000 000,00 грн. боргу, 105 000,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Призначити судове засідання для розгляду питання про розподіл витрат на професійну провову допомогу на 19.09.2023р. на 11:00 год.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ГПК України.

Повне рішення складено 06.09.2023р.

Суддя О.С.Мацко