ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2636/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/2636/23

За позовом: Фізичної особи-підприємця Васильєвої Алли Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Щетінської Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Про стягнення 210579,28 грн.|

Встановив: Позивач Фізична особа-підприємець Васильєва Алла Петрівна звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Щетінської Людмили Миколаївни про стягнення 210579,28 грн.|

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2023р. прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Васильєвої Алли Петрівни до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2636/23. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його електронну адресу, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвали суду.

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Згідно ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, а також враховуючи строки розгляду даної справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

20.09.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Васильєвою Аллою Петрівною (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Щетінською Людмилою Миколаївною (покупець) було укладено Договір поставки №8, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти та вчасно оплатити вартість товару на умовах даного договору.

Позивачем було зазначено суду, що на виконання умов укладеного договору позивачем було здійснено поставку товару.

Відповідно до п. 2.2. Договору, оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України протягом 21 календарного дня з дати підписання сторонами документів про приймання-передачі товару. Документом, який підтверджує факт постачання товару є видаткова накладна або документ який підписується обома сторонами, дата, яка вказана у видатковій накладній є датою постачання товару. Факт постачання товару також можу підтверджуватись документом про передачу товару перевізникові або службі доставки для вручення покупцеві.

Позивачем було зазначено суду, після завершення поставлення товару позивачем та представником відповідача - Щетинським Вячеславом Олександровичем, який діяв на підставі довіреності від другого вересня дві тисячі двадцять другого року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. та зареєстрованої за № 417, що надає йому право вчиняти правочини від імені ФОП Щетінської Л.М, було підписано Видаткову накладну № VА-0000027 від 2 вересня 2022 на загальну суму 231581,94 грн. в якій було зазначено найменування, кількість та вартість поставленого товару.

В подальшому, частина поставленого товару була повернута постачальнику, після чого між сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків за Договором № 8 від 20.09.2019 року за період вересень 2022 року, та підписано відповідний акт звірки взаємних розрахунків, з боку позивача особисто та з боку відповідача - представником відповідача Щетинським В. О.

Відповідно до вищезазначеного акту звірки, заборгованість відповідача за договором поставки № 8 від 20.09.2019 року складає 210579,28 грн.

Як вказує позивач, після проведення зазначених перерахунків, відповідачем не вчинялося жодних дій спрямованих для подальшого погашення боргу. Будь-яких об`єктивних обґрунтувань, щодо неможливості або поважності причин невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару на адресу позивача не надходило, що дозволяє припускати штучність проблеми та відсутність волі з боку відповідача.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, правовідносини між Фізичною особою-підприємцем Васильєвою Аллою Петрівною та Фізичною особою-підприємцем Щетінською Людмилою Миколаївною виникли на підставі укладеного між ними 20.09.2019р. Договору поставки №8.

Матеріали справи містять Видаткову накладну № VА-0000027 від 02 вересня 2022 на загальну суму 231581,94 грн., яка підписана позивачем та представником відповідача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 22.09.2022р., посвідченою приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. та зареєстрованою за № 417.

Згідно позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1727/17 від 04.12.2019 акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (доданими до матеріалів позовної заяви копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей тощо, підтверджуючих здійснення кожної поставки позивачем Товару) свідчить про визнання боржником такого боргу часткової оплати такого товару тощо.

Матеріали справи містять Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами за Договором №8 від 20.09.2019р., який підписано позивачем та представником відповідача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 22.09.2022р., посвідченою приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. та зареєстрованою за № 417, за яким борг відповідача станом на 06.09.2022р. зафіксовано в розмірі 210579,28 грн.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим вимоги по сплаті основного боргу у розмірі 210579,28 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3158,69 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Васильєвої Алли Петрівни задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Щетінської Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Васильєвої Алли Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 210579 (двісті десять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3158 (три тисячі сто п`ятдесят вісім) грн. 69 коп.

Повний текст рішення складено 04 вересня 2023р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко