ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р. Справа№ 910/2219/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023, повний текст якого складено та підписано 10.05.2023

у справі № 910/2219/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000"

про стягнення 65 739,23 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

13.02.2023 Фізична особа-підприємець Мазурик Богдан Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000 про стягнення на підставі Договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022: 51 295,00 грн заборгованості (основного боргу), 12 623,43 грн інфляційних втрат, 1 420,80 грн 3% річних.

Позивач також просив суд зазначити в рішенні суду про нараховування на суму основного боргу 51 295,00 грн: - інфляційних втрат протягом періоду з березня 2022 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу у розмірі 51 295,00 грн; 3% річних за кожен день прострочення протягом періоду з 09.02.2023 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу у розмірі 51 295,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати виконаного позивачем перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно міжнародної товарно-транспортної накладної та Договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/10957/22 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" на користь Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича 51 295,00 грн заборгованості, 12 307,95 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3 % річних, 300,00 грн судових витрат на оплату послуг перекладача, 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 671,04 грн судового збору.

Рішенням роз`яснено, що органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 в справі №910/2219/23, в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на суму основного боргу в розмірі 51 295,00 грн, починаючи з 09.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29; ідентифікаційний код 31111758) на користь Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана реєстраційний номер облікової картки платника податків). В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами підтверджено факт виконання ним перевезень за Договором-заявкою на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022, а тому позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 51 295,00 грн визнано обґрунтованими. З огляду на прострочення відповідачем строку оплати основної заборгованості вимоги про стягнення нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних та річних частково задоволені судом, оскільки позивачем допущено помилку в розрахунку інфляційних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Так, апелянт стверджує, що:

- позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку суд задовольнив з порушенням норм процесуального права, адже Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такої процесуальної дії як заява про уточнення;

- відомості, що зазначені в CMR від 19.01.2022 не підтверджують виконання позивачем зобов`язань за договором-заявкою на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022, а саме місце завантаження; вантаж отримано ТОВ «Поліфільм Трейдінг»; перевезення вантажу виконано перевізником Кузьмуком Ярославом;

- ч. 10 ст. 238 ГПК України носить диспозитивний характер та не зобов`язує суд виносити рішення про нарахування відсотків до моменту виконання рішення, а враховуючи дію воєнного стану відсутні правові підстави для застосування наведених приписів процесуального закону;

- сума судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності зазначених витрат зі складністю справи;

- витрати позивача на виконання перекладу міжнародної товарно-транспортної накладної, яка належить до первинної транспортної документації не є судовими витратами, а є звичайними витратами суб`єкта господарювання під час здійснення його господарської діяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/2219/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що:

- підписавши акт наданих послуг, який є первинним документом бухгалтерського обліку, апелянт повністю погодився з фактом та належністю їх надання саме 25.01.2022. Також в цьому акті зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають;

- організація перевезення на користь відповідача супроводжувалась міжнародною товарно-транспортною накладною, з графи 24 якої вбачається повне виконання перевезення 25.01.2022 по маршруту м. Ковель (Україна) - Weissandt Golzau (Німеччина) згідно договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022;

- по тексту позовної заяви зазначались вірні реквізити договору-заявки і лише в прохальній частині було допущено описку, що стало підставою для подання заяви про уточнення позовних вимог. При поданні цієї заяви позивач не збільшував, не зменшував та не змінював позовні вимоги, а уточнював лише в прохальній частині описку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2219/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/2219/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 17.07.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 17.07.2023.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки учасниками справи письмово викладено свою позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні судом не встановлено, дана постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.01.2022 між Фізичною-особою підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (замовник) було укладено договір-заявку на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022 (надалі - Договір). Відповідно до якого позивач мав організувати перевезення, а відповідач провести оплату за надані послуги в безготівковій формі на умовах 100% оплати протягом 40 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акта приймання-передачі наданих послуг.

Також сторонами в Договорі узгоджено вартість фрахту в розмірі 1 600 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження.

Згідно міжнародної товаро-транспортної накладної CMR №б/н від 19.01.2022 (графа 24) та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №32 від 25.01.2022, розвантаження автомобіля (його отримання вантажоодержувачем) відбулося 25.01.2022.

Оскільки станом на дату розвантаження (25.01.2022) курс Євро до гривні становив 32.0594 грн за 1 Євро, то вартість послуг з організації перевезення - 51 295,04 грн.

Позивачем на вищенаведену суму виставлено рахунок на оплату № 32 від 25.01.2022, який не був оплачений відповідачем.

В подальшому, на адресу відповідача була направлено лист-вимогу від 25.11.2022 б/н, що підтверджується залученими до матеріалів справи доказами поштового пересилання. Проте, вказана вимога залишила без задоволення.

Враховуючи те, що відповідач повністю за надані послуги не розрахувався, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 51 295,04 грн. Крім того, у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просив стягнути 12 623,43 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3% річних, нарахованих за період з 07.03.2022 по 08.02.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналась до зазначеної Конвенції, а згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 16.05.2017 № 72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Частина 1 статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) передбачає, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Враховуючи, що даний спір виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому позивач організовував перевезення ввіреного йому відповідачем вантажу з території України на територію іншої держави (Німеччина), то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції.

Статтею 4 Конвенції передбачено договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника (ч. 1 ст. 5 Конвенції).

Відповідно до умов наведеного договору-заявки позивач взяв на себе зобов`язання перевезення вантажу (плівка на палетах, вага 23 т) з пункту навантаження - Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 136 до пункту розвантаження - 06369, Germany, Weissandt-Golzau; вантажотримувач - EGTON (DIY Logistic Services Gmbh); фрахтова сума - 1600 Євро (по курсу НБУ на дату розвантаження); термін доставки - з 24.01.2022 по 25.01.2022; умови оплати: безготівкова форма на умовах 100% оплати протягом 40 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку, переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг; автомобіль, причеп - НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

В матеріалах справи міститься міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 19.01.2022, відповідно до якої одержувач отримав вантаж 25.01.2022 за адресою Kothener Strasse 11, 06369, Weissandt-Golzau, Germany, перевезення здійснено автомобілем, причепом НОМЕР_3 / НОМЕР_4 . В рядку 24 CMR міститься інформація про отримання вантажоодержувачем доставленого вантажу.

Документального підтвердження в спростування вищенаведеного факту отримання вантажу в пункті розвантаження Weissandt-Golzau, Німеччина відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Як вірно встановлено судом та сторонами не заперечувалось, що 25.01.2022 між сторонами підписаний та скріплений печатками акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 32 на загальну суму 51 295,00 грн, згідно з яким сторони погодили, що виконавцем (відповідачем) виконані роботи по організації транспортно-експедиційних послуг автотранспортом, згідно договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг з автоперевезення вантажів, а саме: міжнародні перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Ковель (Україна) - Weissandt-Golzau (Німеччина) держ. ном. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . У наведеному акті № 32 від 25.01.2022 зазначено дату виконання послуг 25.01.2022 та підтверджено, що сторони претензій одна до одної не мають.

В контексті встановленого, місцевим господарським судом цілком обґрунтовано було констатовано, що станом на час підписання акта № 32 від 25.01.2022 відповідач жодним чином не заперечив щодо невідповідності зазначення місця завантаження вантажу у договорі-заявці № 2466 від 18.01.2022 (Київ, вул. Набережно-Корчуватівська, 136) та акті № 32 від 25.01.2022 (м. Ковель).

Доводи апелянта про те, що вантаж отримано ТОВ «Поліфільм Трейдінг», а перевезення вантажу виконано перевізником ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в договорі-заявці відсутня заборона щодо можливості залучення позивачем до виконання перевезення інших осіб, а в рядку 24 міститься відтиск штемпелю зазначеного в договорі-заявці вантажоотримувача «товар отримано». При цьому, колегія суддів додатково акцентує увагу на тому, що підписавши акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 32 від 25.01.2022, відповідач підтвердив, що він не має претензій до позивача по об`єму, якості, строкам виконання надання послуг з перевезення, а отже наведеними діями засвідчив факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань.

В сенсі наведеного необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

По суті згаданий принцип римського права venire contra factum proprium є вираженням equitable estoppel - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі № 910/10444/20, від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18).

Отже, виходячи із принципу добросовісності та з врахуванням доктрини заборони суперечливої поведінки, колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про не доведення позивачем обставин виконання ним перевезення згідно договору-заявки та міжнародної товарно-транспортної накладної від 19.01.2022, оскільки дії відповідача з підписання акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 32 від 25.01.2022 свідчать про обрання стороною в судовому процесі іншої позиції відносно ранньої її поведінки, що ставить протилежну сторону у невигідне становище. Відтак аргументація апеляційної скарги в цій частині підлягає відхиленню.

В порядку умов договору-заявки позивачем разом з листом-вимогою від 25.11.2022 надіслано відповідачу документи, а саме: оригінал рахунку № 32 від 25.01.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) по виконанню робіт (перевезень) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу б/н від 19.01.2022 та копію підписаного між сторонами акта наданих послуг № 32 від 25.01.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальним чеком, поштовою накладною № 605 разом з описом вкладення у цінний лист, який засвідчує зміст поштового відправлення.

Обставини отримання вищенаведених документів відповідачем не заперечується та належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України не спростовано.

За встановленого, апеляційна інстанція погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про те, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо здійснення оплати наданих послуг за договором-заявкою № 2466 від 18.01.2022, яке мало бути виконане у строк до 06.03.2022 (включно).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки відповідач у встановлений договором-заявкою строк свої зобов`язання не виконав, доказів оплати послугів з перевезення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною від 19.01.2022 суду не представив, то висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення основної заборгованості в розмірі 51 295,04 грн, що є еквівалентом 1 600 Євро провізної плати станом на дату розвантаження (25.01.2022) є правомірним та таким, що ґрунтується на вірному дослідженні усієї сукупності матеріалів справи.

Посилання апелянта на порушення судом попередньої інстанції норм процесуального закону в частині прийняття заяви про уточнення позовних вимог відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вказаною заявою позивач здійснив виправлення описки в прохальній частині позову щодо реквізитів договору-заявки, що не заборонено ГПК України. При цьому з тексту позовної заяви та поданих на її обґрунтування документів вбачається вірне визначення реквізитів підстави позову. Надмірний формалізм не припустимий при застосуванні процедурних правил.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 12 623,43 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 07.03.2022 по 08.02.2023.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку вищенаведених сум, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме про стягнення 12 307,95 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3 % річних. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних судом попередньої інстанції правомірно було відмовлено з підстав невірного застосування позивачем індексу інфляції за січень 2023 року.

Також Суд не вбачає порушень процесуального закону і в частині висновку про застосування у даній справі приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, адже факт введення воєнного стану в державі не зупиняє чи/та не обмежує диспозитивні норми ГПК України, якими керується суд реалізуючи свої дискреційні повноваження.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції

Позивачем до стягнення з відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн на підставі Договору №01/06/02/2023 про надання професійної правничої допомоги від 06.02.2023, укладеного з адвокатом Мельником Василем Васильовичем, додаткової угоди №3 від 07.02.2023 до цього договору, акту виконаних робіт від 09.02.2023 на суму 10 000,00 грн та рахунку №3 від 09.02.2023 на оплату цієї суми.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

При цьому, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, заперечуючи проти заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначав, що наведені в акті виконаних робіт послуги з аналізу та вивчення матеріалів доказової бази; аналізу діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, та висновків ВС; надання правової допомоги Клієнту у підготовці позовної заяви, - входять до складу послуги з надання правової допомоги в підготовці позовної заяви. При цьому обсяг позовної заяви та обсяг доказової бази не є значним.

Оцінивши вищенаведені заперечення, місцевий господарський суд, з врахуванням фактичних обставин справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову та результату вирішення спору, встановив, що розмір заявлених позивачем до відшкодування за рахунок відповідача судових витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), предметом позову та значенням справи для сторін. Натомість, таким, що підлягає відшкодуванню, суд визнав розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Колегія погоджується з вищенаведеним висновком суду попередньої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині, оскільки апелянтом будь-яких обґрунтувань щодо незгоди з рішенням, прийнятим при врахуванні судом критеріїв співмірності, розумності та обґрунтованості, - не наведено.

Щодо заперечень апелянта в частині присуджених до відшкодування судових витрат на переклад міжнародної товарно-транспортної накладної апеляційна інстанція зазначає, що він був наданий саме для правильного сприйняття змісту цього документу в рамках вирішення спору судом, а не задля документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку в процесі здійснення господарської діяльності. Тому в розумінні приписів п. 2) ч. 3 ст. 123 ГПК України такі витрати є такими, що пов`язані з розглядом справи, а отже підлягають відшкодуванню в порядку ст. 129 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги про непідтвердженість судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, спростовуються матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/2219/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/2219/23 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника (відповідача).

Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/2219/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова