ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 910/13523/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023

у справі №910/13523/22 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі"

про стягнення 71 767,57 грн, -

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (далі - ТОВ "Промвагонтранс") звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" (далі - ТОВ "Протеїн Енерджі") 57456,00 грн за понаднормовий простій вагонів, 10 468,01 грн пені, 3 215,48 грн інфляційних втрат та 628,08 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування від 03.06.2022 в частині розрахунку за понаднормовий простій вагонів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 позов ТОВ "Промвагонтранс" задоволено частково та стягнуто на його користь з ТОВ "Протеїн Енерджі" заборгованість за понаднормовий простій вагонів у розмірі 56 304,00 грн на підставі пункту 2.2.13. договору, пеню у розмірі 10258,13 грн, 3% річних у розмірі 615,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 3215,48 грн та судовий збір у розмірі 2433,48 грн. Також у цьому рішенні судом на підставі частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) зазначено про нараховування пені на вказану суму основного боргу, починаючи з 02.12.2022 і до повної сплати суми основного боргу, але не довше ніж до 22.01.2023, за формулою: С х О х Д : К : 100 (де: С - несплачена сума основного боргу; О - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість).

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимоги про стягнення заборгованості за простій вагонів на підставі пункту 2.2.13. договору. Однак, встановивши неправильний час забрання з-під вивантаження вагонів №98201304 та №98201643, ТОВ "Промвагонтранс" неправильно розрахувало суму заборгованості за простій вагонів. Внаслідок неправильного визначення основної суми заборгованості, судом також здійснено перерахунок компенсаційних виплат та штрафної санкції.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Протеїн Енерджі" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "Протеїн Енерджі" вказало, що при ухваленні спірного рішення судом першої інстанції не з`ясовано причину простою вагонів; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.07.2022 №1595 щодо понаднормового простою вагонів не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо правомірності його виставлення; вказаний акт був складений позивачем в одностороннього порядку та не був підписаний відповідачем у встановленому законом порядку; відсутні докази надіслання та отримання відповідачем підписаного позивачем зазначеного акту; надіслані на електронну адресу відповідача документи не містили електронно-цифрового підпису позивача, а тому не можуть вважатися належною підставою для проведення розрахунків; нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість зі сплати за понаднормовий простій вагонів, яка за своєю правовою природою є фактично пенею, прямо суперечить частині 2 статті 550 ЦК України, якою заборонено нарахування процентів на неустойку.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Протеїн Енерджі" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., ОСОБА_2

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13523/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Протеїн Енерджі" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

14.06.2023 матеріали справи №910/13523/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Протеїн Енерджі" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

05.07.2023 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги разом із доказами доплати судового збору.

Враховуючи, що суддя ОСОБА_2 перебував у відпустці 10.07.2023, питання щодо подальшого руху даної апеляційної скарги вирішується після виходу судді ОСОБА_2 з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Протеїн Енерджі" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 та вирішено здійснювати розгляд вказаної апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено ТОВ "Промвагонтранс" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 04.08.2023.

14.07.2023 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення доказів доплати судового збору аналогічне клопотанню від 05.07.2023.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 20.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від останнього надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач зауважив, що спір у даній справі виник внаслідок несплати понаднормової затримки вагонів на станції призначення в очікуванні вивантаження, про що було зазначено в акті №1595 від 12.07.2022 та претензії №26-07/438 від 22.09.2022, які були надіслані поштовим зв`язком та на електронну пошту відповідача () згідно з положеннями пунктів 3.2., 10.5. договору; у зв`язку з відсутністю заперечень щодо змісту акта №1595 від 12.07.2022 у встановлений пунктом 2.2.13. договору строк, такий акт вважається погодженим та підписаним, а тому посилання відповідача про неповідомлення його про причини затримки вагонів є необґрунтованими; передбачена пунктом 2.2.13. договору плата не є пенею у розумінні статті 549 ЦК України, а є окремим видом платежу за понаднормове використання вагонів позивача; вказана плата визначається з урахуванням ПДВ, а згідно з приписами підпункту 140.5.11. пункту 140.5. статті 140 Податкового кодексу України пеня не є об`єктом оподаткування ПДВ.

24.07.2023 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання, в якому повідомляється про скасування в порядку частини 4 статті 61 ГПК України довіреності №3 від 03.04.2023, виданої строком на 1 рік на ім`я ОСОБА_1 .

Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №708/0/15-23 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13523/22.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 апеляційну скаргу у справі №910/13523/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині порушенням відповідачем, як клієнтом, зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13. договору щодо сплати коштів за понаднормативний простій вагонів у загальному розмірі 57456,00 грн. Не є предметом апеляційного перегляду питання виконання позивачем умов договору №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування від 03.06.2022 в частині надання у повному обсязі транспортно-експедиційних послуг за заявкою відповідача №1 від 14.06.2022, які оплачені відповідачем.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 03.06.2022 року між ТОВ "Промвагонтранс" (далі за текстом договору - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" (далі за текстом договору - клієнт) було укладено договір №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування, за умовами пункту 1.1. якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажів клієнта залізничним транспортом (надалі по тексту - послуги).

Відповідно до пункту 1.2. договору послуги за цим договором надаються експедитором на підставі заявки клієнта на організацію перевезення вантажу (надалі по тексту - заявка), в якій зазначаються: дата надання та номери заявки; дата та номер договору, згідно якого надано заявку; найменування клієнта та експедитора; вид (найменування) послуг експедитора та умови кожного конкретного перевезення, в тому числі: найменування вантажу, його кількість/вагу (кількість вагонів); ставки за перевезення однієї тонни вантажу; пункти/станція відправлення/завантаження (станція/дорога відправлення) та пункти призначення/розвантаження (станція/дорога призначення) вантажу; найменування, код ЄДРПОУ вантажовідправника та реквізити вантажоодержувача; період відвантаження; умови перевезення, а також інструкції по заповненню залізничної накладної та/або інформація про властивості вантажу, умови його перевезення чи інші умови на розсуд клієнта. Заявка має бути засвідчена підписом та печаткою (за наявності) клієнта.

Згідно з пунктом 2.2.3. договору клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

За умовами пункту 2.2.9. договору клієнт зобов`язаний завчасно надавати експедиторові усі документи, необхідні для здійснення останнім відвантаження/вивантаження, сертифікації вантажу не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати відвантаження.

Відповідно до пункту 2.2.11. договору клієнт зобов`язаний підписати акт виконання робіт (надання послуг) в строк не пізніше 5-ти днів з моменту його отримання від експедитора або надіслати/надати експедиторові у вищевказаний строк лист із зазначенням мотивованих причин відмови від підписання. У випадку непідписання клієнтом актів виконання робіт (надання послуг) протягом строку, зазначеного в даному пункті та ненадання клієнтом заперечень щодо підписання наданого акту виконання робіт (надання послуг) такий акт вважається погодженим та підписаним обома сторонами, а послуги, зазначені в даному акті - наданими належним чином.

Пунктом 2.2.13. договору передбачено, що у випадку затримки вагонів, крім підстав зазначених у пунктах 2.2.6. та 2.2.8., на прикордонних станціях і станціях залізниць України та інших країн через відсутність необхідних для перевезення документів, дозволів, інвойсів чи з інших причин, що не залежать від волі експедитора, або на місцях відвантаження/вивантаження (більше 48-и годин з моменту прибуття на прикордонну станцію, або станцію залізниць України, або на місяця відвантаження/вивантаження), клієнт вживає необхідні заходи для подальшого руху вагонів, компенсує експедитору усі витрати, пов`язані з простоєм вагонів, та оплачує експедитору понаднормовий простій вагонів в розмірі 72,00 грн з урахуванням ПДВ, за кожну годину простою, починаючи з 49-ї години включно.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що за результатами окремих відвантажень, протягом 5 (п`яти) робочих днів експедитор надає клієнту засобами електронного зв`язку (електронною поштою) на електронну адресу клієнта рахунки на оплату та акти виконання робіт (надання послуг). Оригінали рахунків та актів виконання робіт (надання послуг) направляються на адресу клієнта, що зазначена у розділі 11 даного договору.

Розрахунки здійснюються на підставі наданих експедитором рахунків на оплату та актів наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту отримання їх клієнтом засобами електронного зв`язку. Розрахунки між експедитором та клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на поточний рахунок експедитора (пункт 3.3. договору).

Загальна вартість послуг по цьому договору не є фіксованою, її розмір визначається видом та обсягом наданих експедитором та прийнятих клієнтом (за актом виконання робіт (надання послуг)) транспортно-експедиторських послуг, протягом строку дії договору (пункт 3.4. договору).

У окремих випадках з клієнта можуть нараховуватись наступні збори: додаткові збори, пов`язані з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та виставлених Збірником тарифів; тарифу за перевезення вагону у порожньому стані, що слідує у випадках, передбачених Правилами перевезень (на промивку, дезінфекцію, дезінсекцію), встановлений Збірником тарифів (при наявності заявки); інші збори, які нараховані експедитору у зв`язку з виконанням договору (пункт 3.5. договору).

У пунктах 6.1. та 6.2. договору сторони визначили, що вся кореспонденція за даним договором направляється письмово за місцезнаходженням сторін, які вказані в розділі 12 договору, а також засобами факсимільного зв`язку чи на електронні адреси, узгоджені сторонами і зазначені в договорі. Всі повідомлення, вимоги, листи й повідомлення по оперативній роботі, передані по факсу або електронній пошті, є такими, які відправлені та одержані сторонами належним чином. У випадку незгоди будь-якої зі сторін даного договору з яким-небудь листом, повідомленням або повідомленням іншої сторони, зацікавлена сторона зобов`язана сповістити про це іншу сторону протягом трьох днів з дати одержання вищевказаного листа.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли відповідно до діючого договору. У разі відсутності заяви жодної зі сторін про припинення або зміну умов договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах, які були передбачені чинним договором (пункт 9.1. вказаної угоди).

14.06.2022 у відповідності до пункту 1.2. договору відповідачем було направлено заявку №1, за умовами якої останній просив позивача організувати відправлення згідно наведених умов: період відвантаження: 15.06-15.07; вантаж /код ЄТСНВ (рік врожаю): зерно кукурудзи (2021 рік врожаю) код 015006; станція (код)/залізниця відправлення: Яготин 323005 ПЗЗ; кількість тон/вагонів: 630 тонн, станція (код)/залізниця призначення: Стрий 377408 Львівська.

17.06.2022 між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №03/06/2022-ПВТ/ПЕ від 03.06.2022 (далі - додаткова угода №1), умовами пункту 2 якої сторони погодили, що комплексна ставка за одну відправлену тонну у вагоні власного парку, враховуючи залізничний тариф складає 950,00 грн за тонну з урахуванням ставки ПДВ у розмірі 20%.

На виконання умов заявки №1 від 14.06.2022, позивачем були виконані (організовані) залізничні перевезення, що підтверджується накладними №32292427 від 23.06.2022 (вагони 98201601, 98201643, 95635967, 98201304), №32292542 від 23.06.2022 (вагони 95838520, 98226673) та №32295909 від 23.06.2022 (вагони 95360558, 98226723).

18.07.2022 року відповідачу засобами електронного зв`язку було направлено акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 з приводу простою вагонів на загальну суму 57456,00 грн у тому числі з ПДВ, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та додаток до акту №1595 від 12.07.2022 з розрахунком часу понаднормового простою вагонів.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив оплату коштів за понаднормативний простій вагонів у загальному розмірі 57 456,00 грн згідно з пунктом 2.2.13. договору, останній звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору дійшов правильного висновку, що такий за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування, за яким, відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Як було зазначено вище, згідно з пунктом 2.2.13. договору у випадку затримки вагонів, крім підстав, зазначених у пунктах 2.2.6. та 2.2.8., на прикордонних станціях і станціях залізниць України та інших країн через відсутність необхідних для перевезення документів, дозволів, інвойсів чи з інших причин, що не залежать від волі експедитора, або на місцях відвантаження/вивантаження (більше 48-и годин з моменту прибуття на прикордонну станцію, або станцію залізниць України, або на місця відвантаження/вивантаження), клієнт вживає необхідні заходи для подальшого руху вагонів, компенсує експедитору усі витрати, пов`язані з простоєм вагонів, та оплачує експедитору понаднормовий простій вагонів в розмірі 72,00 грн з урахуванням ПДВ, за кожну годину простою, починаючи з 49-ї години включно.

На виконання умов заявки №1 від 14.06.2022 (т. 1, а.с. 17), позивачем були виконані (організовані) залізничні перевезення, що підтверджується накладною №32292427 від 23.06.2022 (вагони №№98201601, 98201643, 95635967, 98201304) (т. 1, а.с. 22-24), №32292542 від 23.06.2022 (вагони 95838520, 98226673) (т. 1, а.с. 25-27) та №32295909 від 23.06.2022 (вагони 95360558, 98226723) (т. 1, а.с. 28-30).

Відповідно до пам`ятки про подавання вагонів №45 (т. 1, а.с. 33) вбачається, що вагони №№95360558, 95635967, 95838520, 98201304, 98201601, 98201643, 98226673, 98226723, подані під вивантаження 03.07.2022 о 10:25.

Відповідно до пам`ятки про забирання вагонів №40 (т. 1, а.с. 31) вагони №№95360558, 95635967, 95838520, 98201601, 98226673, 98226723 були забрані залізницею з-під вивантаження та виставлені на станцію, з можливістю подальшого їх оформлення для наступного перевезення 08.07.2022 о 18:00.

Відповідно до пам`ятки про забирання вагонів №41 (т. 1, а.с. 32) вагони №№98201304, 98201643 були забрані залізницею з-під вивантаження та виставлені на станцію, з можливістю подальшого їх оформлення для наступного перевезення 11.07.2022 о 17:40.

Таким чином, час затримки кожного вагона №№95360558, 95635967, 95838520, 98201601, 98226723, 98226673 на місцях вивантаження становить 128 год кожний вагон (з 03.07.2022 10:25 до 08.07.2022 18:00), а вагонів №№ 98201304, 98201643 (з 03.07.2022 10:25 до 11.07.2022 17:40) - 199 год.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що загальний час понаднормової затримки вагонів склав 782 год (48*8 - (199*2+128*6).

У зв`язку з викладеним, позивачем складено акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 з приводу простою вагонів на загальну суму 57 456,00 грн у тому числі з ПДВ, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та додаток до акту №1595 від 12.07.2022 з розрахунком часу понаднормового простою вагонів, відтак доводи апелянта про відсутність у матеріалах належних доказів, які підтверджують факт понаднормативного простою вагонів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

У своїй апеляційні скарзі ТОВ "Протеїн Енерджі" також вказало, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки останній не надав жодних доказів отримання відповідачем зазначеного рахунку та акту.

Відповідно до пункту 2.2.10. договору клієнт зобов`язався оплачувати вартість послуг згідно з умовами розділу 3 даного договору.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що за результатами окремих відвантажень, протягом 5 (п`яти) робочих днів експедитор надає клієнту засобами електронного зв`язку (електронною поштою) на електронну адресу клієнта рахунки на оплату та акти виконання робіт (надання послуг). Оригінали рахунків та актів виконання робіт (надання послуг) направляються на адресу клієнта, що зазначена у розділі 11 даного договору.

Загальна вартість послуг по цьому договору не є фіксованою, її розмір визначається видом та обсягом наданих експедитором та прийнятих клієнтом (за актом виконання робіт (надання послуг)) транспортно-експедиторських послуг, протягом строку дії договору (пункт 3.4. договору).

У пунктах 6.1. та 6.2. договору сторони визначили, що вся кореспонденція за даним договором направляється письмово за місцезнаходженням сторін, а також засобами факсимільного зв`язку чи на електронні адреси, узгоджені сторонами і зазначені в договорі. Всі повідомлення, вимоги, листи й повідомлення по оперативній роботі, передані по факсу або електронній пошті, є такими, які відправлені та одержані сторонами належним чином. У випадку незгоди будь-якої зі сторін даного договору з яким-небудь листом, повідомленням або повідомленням іншої сторони, зацікавлена сторона зобов`язана сповістити про це іншу сторону протягом трьох днів з дати одержання вищевказаного листа.

У випадку зміни адреси, банківських реквізитів, номера факсу або адреси електронної пошти відповідна сторона даного договору зобов`язана у 5-денний строк повідомити про це іншу сторону у письмовій формі й вказати нові реквізити. В іншому випадку повідомлення протилежної сторони будуть вважатися отриманими адресатом, якщо вони відправлені по відомим стороні відправника реквізитам (пункти 6.3., 10.1 договору).

Відповідно до розділу 11 договору відповідач вказав: юридичну адресу - 03305, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, офіс 511А, а також електронну пошту - .

Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, 18.07.2022 позивач надіслав на електронну адресу відповідача () акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 з приводу простою вагонів на загальну суму 57456,00 грн у тому числі з ПДВ, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та додаток до акту №1595 від 12.07.2022 з розрахунком часу понаднормового простою вагонів були надіслані відповідачу, що підтверджується скріншотами з кабінету електронної пошти позивача (т. 1, а.с. 71-75).

Доказів зміни електронної адреси відповідачем до матеріалів справи не надано, а тому заперечення відповідача щодо ненадання доказів отримання зазначених документів є необґрунтованими, оскільки згідно положень пункту 6.3. договору електронні листи вважаються отриманими, якщо вони відправлені на зазначену у договорі адресу.

Заперечення апелянта про відсутність електронного цифрового підпису також не беруться колегією суддів до уваги, оскільки це не було передбачено пунктом 3.2. договору.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 10.11.2022 позивач надіслав на юридичну адресу відповідача акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022, додаток до вказаного акту та акт звірки взаємних розрахунків станом на 07.11.2022, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист №116 (т. 1, а.с. 40).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу положень пунктів 3.2, 6.1.-6.3. договору, вказані документи вважаються направленими та отриманими відповідачем належним чином згідно умов договору - засобами електронного та поштового зв`язку 18.07.2022.

Відповідно до пункту 2.2.11. договору клієнт зобов`язався підписати акт виконання робіт (надання послуг) в строк не пізніше 5-ти днів з моменту його отримання від експедитора або надіслати/надати експедиторові у вищевказаний строк лист із зазначенням мотивованих причин відмови від підписання. У випадку непідписання клієнтом актів виконання робіт (надання послуг) протягом строку, зазначеного в даному пункті та ненадання клієнтом заперечень щодо підписання наданого акту виконання робіт (надання послуг) такий акт вважається погодженим та підписаним обома сторонами, а послуги, зазначені в даному акті - наданими належним чином.

Разом із цим, колегією суддів встановлено, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які заперечення ТОВ "Протеїн Енерджі" із зазначенням мотивованих причин відмови від підписання вищезазначеного акта.

Враховуючи направлення позивачем 18.07.2022 на правильну електронну адресу відповідача рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022, за відсутності будь-яких причин відмови від підписання вищезазначеного акта, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що згідно з положеннями пункту 2.2.11. договору, вказаний акт вважається погодженим та підписаним відповідачем.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Розрахунки здійснюються на підставі наданих експедитором рахунків на оплату та актів наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту отримання їх клієнтом засобами електронного зв`язку. Розрахунки між експедитором та клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на поточний рахунок експедитора (пункт 3.3. договору).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати відповідно до договору настав, доказів повної або часткової оплати поставленого товару відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення повністю чи частково не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає частковому задоволенню в розмірі 56 304,00 грн ((48 год*8 ваг. - (199 год*2 ваг.+128 год*6 ваг.)*72 грн).

Також, у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів за понаднормовий простій вагонів, позивачем нараховано до стягнення 628,08 грн 3% річних та 3 215,48 грн інфляційних втрат за період прострочення з 22.07.2022 по 01.12.2022 на суму боргу у розмірі 57 456,00 грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідач заперечив щодо нарахування зазначених компенсаційних виплат, зазначивши, що плата за простій вагонів за своєю правовою природою є одним із засобів забезпечення виконання зобов`язання та у розумінні статті 549 ЦК України має всі ознаки пені, як різновиду неустойки, а за приписами частини 2 статті 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.

Колегія суддів не погоджується з вказаними запереченнями, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

За частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Отже, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.

Таким чином, розмір погодженої штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен місяць прострочення відповідає поняттю "пеня".

Із системного аналізу статті 549 ЦК України вбачається, що пеня, як різновид неустойки, характеризується наступними ознаками: 1) застосовується виключно у грошових зобов`язаннях; 2) можливість встановлення за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки), 3) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; 4) триваючий характер - нарахування пені за кожен день прострочення.

Пунктом 2.2.13. договору передбачено, що у випадку затримки вагонів, клієнт оплачує експедитору понаднормовий простій вагонів в розмірі 72,00 грн з урахуванням ПДВ, за кожну годину простою, починаючи з 49-ї години включно.

Отже, кошти, сплата яких передбачена пунктом 2.2.13. договору, не є неустойкою (пенею), оскільки не відповідають вказаним ознакам, зокрема, частині 3 статті 549 ЦК України, відтак доводи скаржника про неможливість нарахування процентів, згідно приписів частини 2 статті 550 ЦК України, є необґрунтованими.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не вірно визначено суму заборгованості за понаднормовий простій вагонів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині з урахуванням доведеного розміру заборгованості за понаднормовий простій вагонів, що становить 615,49 грн.

В той же час, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, з урахуванням методики їх розрахунку та виходячи з належної суми заборгованості за понаднормовий простій вагонів, судом встановлено, що їх розмір, виходячи з визначеного чинним законодавством порядку та бази нарахування, є більшим, ніж визначено позивачем, та становить 3 567,19 грн.

Однак статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач вказує про стягнення інфляційних втрат саме у розмірі 3 215,48 грн, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 615,49 грн 3% річних та 3 215,48 грн інфляційних втрат, а відтак, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково, а вимога про стягнення 3% річних - повністю.

Також, у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів за поставлений товар, позивачем нараховано до стягнення 10 468,01 грн пені за період прострочення з 22.07.2022 по 01.12.2022 на суму боргу у розмірі 57 456,00 грн.

Пунктом 4.8. договору сторони погодили, що у разі прострочення строку виконання грошового зобов`язання, сторона, що прострочила виконання, зобов`язується сплатити іншій стороні неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафної санкції за відповідний період, яка нарахована з урахуванням вимог статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 468,01 грн пені, а відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Протеїн Енерджі" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Крім того, ТОВ "Промвагонтранс" просив стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн позивачем надано суду копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2022 №20126, доручення від 13.07.2023, акт виконання доручення від 18.07.2023, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1023195, виданого адвокатом Журавель Тетяною Сергіївною, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Крім того, у матеріалах справи №910/13523/22 наявна копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001175 від 01.08.2019.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

За умовами укладеного між ТОВ "Промвагонтранс" (у тексті договору - Клієнт) та адвокатом Журавель Тетяною Сергіївною (у тексті договору - Адвокат) договору про надання правової (правничої) допомоги №20126 від 26.01.2022, Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги, що передбачені пунктом 2.1. цього договору, а Клієнт - оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат надає Клієнту правову (правничу) допомогу за дорученням Клієнта, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання. У кожному дорученні сторони погоджують вид і зміст правової допомоги, вартість, а також інші необхідні умови її надання (пункти 1.2., 4.2. договору).

Згідно з пунктом 4.6. договору після надання Адвокатом правової (правничої) допомоги Клієнту, сторони можуть підписувати акт про виконання доручення, який підтверджує належне виконання Адвокатом своїх зобов`язань за відповідним дорученням Клієнта, якщо належне виконання Адвокатом своїх зобов`язань за договором не підтверджене іншими документами, одержаними в ході виконання ним доручення Клієнта або не випливає із суті доручення.

Відповідно до пункту 5.1. договору розмір винагороди Адвоката визначається у відповідному дорученні Клієнта, погодженому сторонами.

Даний договір набирає юридичної сили з моменту його підписання сторонами і діє три роки (пункт 7.1. договору).

За змістом доручення від 13.07.2023 Клієнт доручив Адвокату представництво його інтересів у Північному апеляційному господарському суді в судовій справі №910/13523/22. Розмір гонорару Адвоката встановлено у фіксованому розмірі - 7 000,00 грн, та підлягає сплаті протягом 10 календарних днів з дня виставлення рахунку Адвокатом.

Зі змісту акту від 18.07.2023 виконання доручення Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги на суму 7 000,00 грн: ознайомлення з апеляційною скаргою; складання та оформлення відзиву на апеляційну скаргу.

Вказаний акт підписаний Адвокатом та Клієнтом й скріплений їх печатками.

Підписанням цього акту сторони засвідчили надання якісних послуг Клієнту та в повному обсязі відповідно до умов договору та вимог, що зазвичай ставляться до таких або подібних послуг.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 ГПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, за приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, розумну необхідність витрат для даної справи у суді апеляційної інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, а також відсутність клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, на переконання колегії суддів, співмірною та обґрунтованою є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 7 000,00 грн.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги відповідача у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на останнього.

Керуючись статтями 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" (03305, місто Київ, вулиця Липківського Василя Митрополита, будинок 45, кімната 511А; ідентифікаційний код 44561826) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (01015, місто Київ, провулок Запечерний, будинок 2; ідентифікаційний код 35617553) 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/13523/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова