РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2023Справа № 910/7586/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" (вул. Цимбала Сергія 4, смт. Ставище, Ставищенський район, Київська область, 09401)

до Міністерства юстиції України (вул. Городецького 13, м. Київ, 01001)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1. Державний реєстратор Медвинської сільської ради Київської області Долнер Олена Василівна (вул. Шевченка, 1, с. Медвин, Білоцерківський район, Київська область, 09751)

2. Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області (вул. Цимбала Сергія, буд. 35/1, смт Ставище, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09401)

про визнання протиправним та скасування наказу

Представники сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: Дергачов А.К.

від третьої особи 1: не з`явився.

від третьої особи 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 01.02.2022 року № 294/5 "Про задоволення скарги", яким скасоване рішення від 05.05.2021 року № 57979456, прийняте державним реєстратором Медвинської сільської ради Київської області Долнер Оленою Василівною.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначений наказ Міністерства юстиції України було прийнято з порушенням статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" та Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, внаслідок чого порушено право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002, у зв`язку з чим наказ має бути визнано недійсним та скасовано в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7586/22, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі частини 3 статті 12 ГПК України постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Медвинської сільської ради Київської області Долнер Олену Василівну та Ставищенську селищну раду Білоцерківського району Київської області, підготовче засідання призначено на 06.10.2022 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 06.10.2022 року через канцелярію суду 22.09.2022 року від відповідача надійшов відзив б/н б/д на позовну заяву з доказами його надсилання на адресу інших учасників справи, в якому Міністерство юстиції України позов не визнає та посилається на те, що скарга була подана третьою особою 2 в межах 60-денного строку, встановленого статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"; позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення засідання Комісії Міністерства юстиції України шляхом розміщення на офіційному сайті Мін`юсту оголошення про призначене на 25.11.2021 року засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України, а також шляхом надсилання повідомлення на електронну адресу позивача та здійснення телефонограми. Окрім цього відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором Долнер О.В. з порушенням вимог пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини другої статті 24 Закону, абзацу першого пункту 12 Порядку № 1127, оскільки прийнято на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності ТОВ «Інтерагроінвест» на земельну ділянку. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, 03.10.2022 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву №261 від 30.09.2022 року з доказами її надсилання на адресу інших учасників справи, в якій позивач вважає аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують доводи позивача про порушення Комісією Міністерства юстиції України порядку розгляду скарги Ставищенської селищної ради в частині розгляду скаргу після закінчення встановленого законом строку подачі скарги, неналежного повідомлення позивача про дату, час та місце засідання Комісії, відсутності підстав для скасування рішення державного реєстратора Долнер Олени Василівни про реєстрацію права власності на земельну ділянку за позивачем. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Також 05.10.2022 року через канцелярію суду від третьої особи 2 надійшло клопотання №03-06/1429 від 29.09.2022 року, відповідно до якого Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області позовні вимоги не підтримує та просить справу №910/7586/22 розглядати за відсутності її представника. Клопотання судом долучене до матеріалів справи.

У підготовчому судовому засіданні 06.10.2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 17.11.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/7586/22 та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.01.2023 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.01.2023 року судом протокольною ухвалою оголошено перерву на стадії судових дебатів до 09.02.2023 року.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правової позиції, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін станом на 09.02.2023 року до суду не надходило.

У судове засідання з розгляду справи по суті 18.01.2023 року з`явився уповноважений представник відповідача, представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судове засідання з розгляду справи по суті 09.02.2023 року з`явився уповноважений представник відповідача, представник позивача - не з`явився.

Третя особа 1 особисто та/або її уповноважений представник, а також представник третьої особи 2 в судові засідання з розгляду справи по суті 18.01.2023 року та 09.02.2023 року не з`явились.

Про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 09.02.2023 року позивач був повідомлений 18.01.2023 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також додатково повідомлений шляхом надсилання судом засобами електронного зв`язку на електронну адресу позивача, зазначену у позовній заяві, а саме: , копії ухвали суду від 18.01.2023 року про оголошення перерви, факт отримання якої 21.01.2023 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронної скриньки.

Про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 18.01.2023 року третя особа 1 повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 300.

Доказів отримання третьою особою 1 ухвали суду від 18.01.2023 року поштовим відділенням зв`язку на час розгляду справи 09.02.2023 року не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №0121, в якому зазначено, що станом на 31.01.2023 року поштове відправлення «вручено особисто».

Третя особа 2 про дату, час та місце судових засідань з розгляду справи по суті 18.01.2023 року та 09.02.2023 року повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягом з сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 297 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №113 відповідно.

Про поважні причини неявки представника позивача в судове засідання 09.02.2023 року, а також неявки третьої особи 1 особисто та/або її уповноваженого представника в судові засідання 18.01.2023 року та 09.02.2023 року суд не повідомлено.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач, третя особа 1 та третя особа 2 не скористалися наданими їй процесуальними правами, зокрема, представник ТОВ «Інтерагроінвест», державний реєстратор Долнер О.В. та представник Ставищенської селищної ради не прибули судове засідання з розгляду справи по суті, а також третьою особою 1 не надано будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, з урахуванням поданого третьою особою 2 клопотання про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника, суд здійснював розгляд справи по суті 09.02.2023 року виключно за наявними матеріалами за відсутності представників позивача, третьої особи 1 особисто та/або її представника та представника третьої особи 2.

Представник позивача в судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.01.2023 року підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судових засіданнях з розгляду справи по суті 18.01.12023 року та 09.02.2023 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.02.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках .

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, 15.08.1995 року на підставі рішення Торчицької сільської ради народних депутатів Ставищенського району Київської області від 06.06.1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Переможець» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ №018, відповідно до якого КСП «Переможець» передано у колективну власність 2374,1 гектарів землі в межах території Торчицької сільської ради народних депутатів згідно з планом зовнішніх меж, який є додатком до вказаного Державного акту.

На підставі Протоколу №26 від 12.03.2010 року загальних зборів співвласників майна реформованого КСП «Переможець» с. Торчиця Київської області та Акту приймання-передачі від 12.03.2010 року комісією від СТОВ «Обрій» як правонаступником реформованого КСП «Переможець» було здійснено безоплатну передачу земельних ділянок в межах Державного акту на колективну власність КВ № 018 від 15.08.1995 року ТОВ «Інтерагроінвест» з метою їх оформлення у власність ТОВ «Інтерагроінвест», а саме: 1) земельну ділянку молочно-товарної ферми площею 8,0328 га; 2) земельну ділянку зернотоку, комори, тракторна бригада, площею 14,4812 га.

В подальшому, 05.05.2021 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.05.2021 № 57979456 державним реєстратором Медвинської сільської ради Київської області Долнер Оленою Василівною (далі - третя особа 1) була проведена державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (далі - позивач) на земельну ділянку площею 14,4812 га з кадастровим номером :02:006:0002 та внесенням відповідного запису про право власності за №41802829.

Вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.05.2021 №57979456 державним реєстратором Долнер Оленою Василівною було прийнято на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ №018 від 15.08.1995 року, Акту приймання-передачі від 12.03.2010 року, укладеного між СТОВ «Обрій» та ТОВ «Інтерагроінвест» і Протоколу №26 від 12.03.2010 року загальних зборів співвласників майна реформованого КСП «Переможець».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

У статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що Міністерство юстиції України, зокрема, здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

За приписами частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

У разі якщо за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Вищенаведене положення узгоджується із положенням пункту 14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (далі - Порядок № 1128), яким передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено за матеріалами справи, що 27.08.2021 року Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області звернулась до Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою №03-06/1034 від 27.08.2021 року (вх. №СК-1422-21 від 06.09.2021 року) на рішення державного реєстратора Медвинської сільської ради Київської області Долнер О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57979456 від 05.05.2021 року, в якій просила скасувати вказане рішення державного реєстратора №№57979456 від 05.05.2021 року, яким було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002, площею 14,4812 га за ТОВ «Інтерагроінвест», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242, номер запису про право власності 41802829.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилався на той факт, що, як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57979456 від 05.05.2021 року, підставою для реєстрації права власності на дану земельну ділянку став Протокол загальних зборів реформованого КСП «Переможець». Однак, оскільки КСП «Переможець» було реорганізовано, а згодом припинена його діяльність у зв`язку з приєднанням до ТОВ «Прогрес», яке в свою чергу також припинило діяльність у зв`язку з ліквідацією 27.08.20218 року, дана земельна ділянка перейшла у комунальну власність Ставищенської селищної ради, правонаступника Торчицької сільської ради.

Скаржник зазначив, що земельне законодавство, яким чітко визначено підстави набуття сільськогосподарським підприємствами права власності на землі сільськогосподарського призначення, не допускає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб, що узгоджується із висновками про застосування вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 911/1292/18 та від 10.10.2020 року у справі № 917/1997/16. Таким чином, державний реєстратор Долнер Олена Василівна під час прийняття спірного рішення повинна була витребувати у заявника рішення Ставищенської селищної ради про передачу йому у власність даної земельної ділянки.

За результатами розгляду скарги Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, відповідно до пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 25.11.2021 року центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено Висновок, відповідно до якого Колегія рекомендувала скаргу Ставищенської Селищної ради Білоцерківського району Київської області від 27.08.2021 року № 03-06-1034 задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення від 05.05.2021 року № 57979456, прийняте державним реєстратором Медвинської сільської ради Долнер Оленою Василівною.

Як вбачається зі змісту Висновку від 25.11.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, Колегія виходила з того, що оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором Долнер О.В. з порушенням вимог пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абзацу першого пункту 12 Порядку № 1127, оскільки оскаржуване рішення прийнято на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності ТОВ «Інтерагроінвест» на земельну ділянку, з огляду на те, що зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю від 15.08.1995 року передавалась у власність КСП «Переможець», яке згідно з даними Єдиного державного реєстру зареєстровано лише 27.07.1998 року, а на акті приймання-передачі, укладеному між СТОВ «Обрій» та ТОВ «Інтерагроінвест», відсутні відомості про прізвище, ім`я та по-батькові осіб, які підписали зазначений акт.

На підставі зазначеного висновку Міністерством юстиції України прийнято рішення, оформлене наказом від 01.02.2022 року № 294/5, яким відповідно до пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скаргу Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 27.08.2021 року № 03-06/1034 задоволено у повному обсязі; скасовано рішення від 05.05.2021 року № 57979456, прийняте державним реєстратором Медвинської сільської ради Долнер Оленою Василівною; виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Відповідно до частини 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

В свою чергу, на переконання позивача, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 01.02.2022 року № 294/5 «Про задоволення скарги», яким скасовано прийняте державним реєстратором Медвинської сільської ради Київської області Долнер Оленою Василівною рішення № 57979456 від 05.05.2021 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002, що знаходиться в межах Торчицької сільської ради, є незаконним та порушує законні права ТОВ «Інтерагроінвест» як власника спірної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час розгляду скарги Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 27.08.2021 року № 03-06/1034 Комісією по розгляду скарг було допущено ряд порушень процедури її розгляду, визначеної Порядком № 1128, зокрема, позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання Комісії, у зв`язку з чим був позбавлений можливості бути присутнім на засіданні Комісії, де розглядалася скарга, ознайомитись з її змістом та доданими до неї документами, а також скористатись правом на подання письмових пояснень по суті скарги.

Також позивач зазначає, що скарга, на підставі розгляду якої відповідач прийняв оскаржуваний наказ, була подана з пропуском встановленого частиною 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 60-денного строку на подання скарги, а саме, подання скарги відбулось 27.08.2021 року, в той час як спірне рішення про державну реєстрацію права власності позивачем на земельну ділянку прийняте 05.05.2021 року, що у відповідності до статті 37 вказаного Закону є однією з підстав для відмови у задоволенні скарги у зв`язку із закінченням встановленого законом строку для її подання.

Крім того, позивач наголошує, що скаргу Ставищенської селищної ради від 27.08.2021 року № 03-06/1034 було розглянуто Комісією по суті лише 25.11.2021 року, тобто з порушенням строків, визначених пунктом 4 Порядку №1128.

Позивач також зазначає, що у Висновку від 15.11.2021 року центральної Колегії Міністерства юстиції України вказано, що підставою для прийняття наказу стало те, що державним реєстратором прийнято рішення на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності позивача на земельну ділянку, однак позивачу належить право реформованого КСП «Переможець» на підставі рішення загальних зборів співвласників майна реформованого КСП «Переможець», оформленого Протоколом № 26 від 12.03.2010 року.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, наведене в сукупності є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України від 01.02.2022 року №294/5 в судовому порядку як такого, що є протиправним, позаяк ним було скасовано правомірне рішення державного реєстратора, тобто має місце порушення права власності позивача на земельну ділянку.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд зазначає, що згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось судом вище, спірні правовідносини виникли у зв`язку із визнанням Міністерством юстиції України неправомірним рішення державного реєстратора Медвинської сільської ради Київської області Долнер Олени Василівни №57979456 від 05.05.2021 року, яке полягає у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002) за ТОВ «Інтерагроінвест», та порушенням, на думку позивача, спірним наказом Міністерства юстиції України його права власності на спірне нерухоме майно.

При цьому позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті правомірності вчинення державним реєстратором Долнер Оленою Василівною оскаржуваних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:000, яка розташована на території Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області за ТОВ «Інтерагроінвест» з посиланням на факт належності позивачу на праві власності майна та земель під будівлями реформованого КСП «Переможець» з огляду на Протокол №26 від 12.03.2010 року загальних зборів співвласників майна реформованого КСП «Переможець», із посиланням на те, що земельна ділянка не перейшла до земель комунальної власності.

В контексті вищенаведеного судом враховано, що надання оцінки щодо правомірності прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме щодо реєстрації права власності на нерухоме майно входить до юрисдикції господарського суду, оскільки спрямоване на захист права позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою та при цьому приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.05.2021 року №57979456 державний реєстратор Долнер О.В. безпосередньо вчиняв дії щодо реєстрації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (провадження 11-377апп18) дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж майна.

В свою чергу, оскільки саме позивач був заявником оскаржуваних реєстраційних дій, господарський суд зазначає, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 826/3582/17, згідно якої приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватною права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, то підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Суд зазначає, що даний спір має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер, оскільки стосується підстав реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно, яке, на думку позивача, оформлено відповідно до вимог та порядку, визначених законом, отже вимоги у цій справі так чи інакше зводяться до захисту права власності на об`єкти нерухомого майна, а відтак вимоги у даній справі направлені на захист прав ТОВ «Інтерагроінвест» на спірне нерухоме майно, зокрема, від порушення з боку інших осіб, в тому числі за наслідками розгляду скарги Ставищенської селищної ради щодо порушення прав територіальної громади на земельну ділянку.

При цьому, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду господарський суд наголошує, що в даному випадку під час розгляду спору повинна надаватись юридично - правова оцінка правовідносинам, які склались на момент вчинення спірних реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, не зважаючи на можливі процедурні порушення.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та їх обтяжень і забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна станом на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора від 05.05.2021 року регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Статтею 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №917/553/17, досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 3 статті 3 вказаного Закону).

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (ч. 4 статті 3 вказаного Закону).

Відповідно до положень статі 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно із частиною 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

В свою чергу підставами для зупинення державним реєстратором розгляду заяви про державну реєстрацію прав може бути подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (пункт 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника (частина 2 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина 5 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З контексту вищенаведених норм вбачається, що порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна включає, зокрема: перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення такого розгляду (у випадку встановлення наявності відповідних підстав для цього), надання встановленого Законом строку для усунення виявлених недоліків та, відповідно, прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації прав (у випадку не усунення заявником недоліків, які стали підставами для зупинення розгляду заяви).

За таких обставин, до моменту прийняття державним реєстратором Медвинської сільської ради Київської області Долнер Оленою Василівною рішення №57979456 від 05.05.2021 року щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002 загальною площею 14,4812 га за Товариством з обмеженою реєстрацією «Інтерагроінфест» (), на неї покладався обов`язок перевірки відповідності поданих для такої реєстрації документів вимогам діючого законодавства України, як в частині їх наявності, так і в частині відповідності їх змісту.

Як визначено статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для державної реєстрації за ТОВ «Інтерагроінвест» права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002 стали наступні документи: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: КВ № 018 виданий 15.08.1995 року, видавник: Торчицька рада народних депутатів; протокол, серія та номер: 26 виданий 12.03.2010 року, видавник: загальні збори співвласників майна реформованого КСП «Переможець»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н виданий 12.03.2010 року, видавник сторони: ТОВ «Обрій» та ТОВ «Інтерагроінвест»; витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-020, виданий 30.12.2020 року, видавник: Відділ у Ставищенському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області.

Так, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю, поданого для державної реєстрації права власності, спірна земельна ділянка передавалася у колективну власність КСП «Переможець». Проте, датою видачі Державного акту є 15.08.1995 року, в той час як згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КСП «Переможець» зареєстровано 27.07.1998 року.

Окрім цього, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КСП «Переможець» було ліквідовано 20.12.2011 року.

Поряд з цим, у поданому для державної реєстрації права власності на земельну ділянку Акті приймання-передачі від 12.03.2010 року, укладеному між СТОВ «Обрій» та ТОВ «Інтерагроінвест» щодо передачі комісією від СТОВ «Обрій» як правонаступника реформованого КСП «Переможець» для оформлення у власність позивача земельної ділянки молочно - товарної ферми площею 8,0328 га та земельної ділянки зернопотоку, комори, тракторної бригади площею 14,4812 га, відсутні як відомості про склад комісії СТОВ «Обрій», так і про посадове становище, прізвище, ім`я та по-батькові осіб, які підписали зазначений акт.

Згідно ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Приписами частини 1 статті 82 Земельного кодексу України передбачено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 28 Земельного кодексу України сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Отже, земельне законодавство, яким чітко визначено підстави набуття сільськогосподарськими підприємствами права власності на землі сільськогосподарського призначення, не допускає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2020 року у справі № 917/1997/16.

При цьому, пунктом 21 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування масивах сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання земель зрошення в Україні», а саме 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, як, в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Відповідно до Державного акту КВ №018 від 15.08.1995 року спірна земельна ділянка розташована на території Торчицької сільської ради, правонаступником якої є Ставищенська селищна рада.

Таким чином, оскільки земельна ділянка перебувала у колективній власності КСП «Переможець», яке станом на 01.01.2019 року - дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» було припинено, то ця земельна ділянка після набрання чинності вказаним Законом мала перейти в комунальну власність Ставищенської селищної ради у разі відсутності правонаступників ліквідованого КСП «Переможець» та зареєстрованих прав власності на таку земельну ділянку.

За таких обставин, державний реєстратор Долнер O.B. повинна була витребувати у позивача рішення Ставищенської селищної ради про передачу йому у власність даної земельної ділянки аби пересвідчитись в наявності підстав для прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, за висновком суду, оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором Долнер O.B. на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності ТОВ «Інтерагроінвест» на спірну земельну ділянку, позаяк позивачем всупереч вимогам статей 82, 84 Земельного кодексу України не було доведено саме той факт, що право власності КСП «Переможець» на спірну земельну ділянку як майно реформованого КСП трансформувалося у право власності ТОВ «Інтерагроінвест».

Водночас суд зауважує, що предметом даного спору є саме правомірність виданого 01.02.2022 року Міністерством юстиції України наказу за №294/5 на підставі Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 25.11.2021 року, в той час як обґрунтування заявленого позивачем позову зводяться до вирішення спору про право власності на спірну земельну ділянку.

У позовній заяві позивач також вказує на те, що Міністерство юстиції України мало відмовити Ставищенській селищній раді у задоволенні скарги у зв`язку із пропуском останньою строку на звернення зі скаргою.

Так, відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Частиною 9 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

У відповідності до пункту 3 Порядку №1128 скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах за умови підписання її скаржником, зокрема, з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Пунктом 5 Порядку №1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Як вбачається з матеріалів скарги Ставищенської сільської ради Білоцерківського району Київської області, остання дізналася про оскаржуване рішення 15.07.2021 року, що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №265910146, сформованої 15.07.2021 року, яку додано скаржником до скарги.

Жодних доказів, які б підтверджували обізнаність третьої особи 2 із оскаржуваним рішенням державного реєстратора до моменту отримання інформаційного витягу від 15.07.2021 року, позивачем не надано як під час розгляду справи, так і до Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України.

Суд зазначає, що при належному здійсненні власником своїх обов`язків щодо спірної земельної ділянки, відсутні обставини, які б об`єктивно перешкоджали йому здійснити відповідні дії, зокрема, отримати інформацію щодо осіб, які, володіючи спірним нерухомим майном, інформація про що була в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушували право власності Ставищенської сільської ради, проте позивачем під час розгляду даної справи не наведено доказів, які б давали підстави для висновку про те, що скаржник вважається таким, що довідався або міг би довідатись про порушення прав безпосередньо з моменту вибуття спірного майна - земельної ділянки кадастровий номер :02:006:0002 з комунальної власності.

Враховуючи приписи частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якими визначено, що рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України органів протягом 60 календарних днів з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, яким у даному випадку є 15.07.2021 року, а скарга подана заявником 27.08.2021 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.09.2021 року, тобто в межах 60-денного строку, встановленого статтею 37 Закон, за висновком суду, Ставищенська сільська рада не пропустила строк на звернення зі скаргою про оскарження рішення державного реєстратора №57979456 від 05.05.2021 року, у зв`язку з чим у Міністерства юстиції України були відсутні підстави для відмови у задоволенні скарги у зв`язку із пропуском заявником строку на таке звернення.

Що стосується посилання позивача на не повідомлення Міністерством юстиції України ТОВ «Інтерагроінвест» про дату, час та місце засідання Комісії з розгляду скарги Ставищенської селищної ради, то суд зазначає, що відповідно до пункту 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 11 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1128 копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

У разі повідомлення особами, що беруть участь у розгляді скарги у сфері державної реєстрації колегіально, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Судом встановлено, що оголошення про призначене на 25.11.2021 року засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України було розміщено на офіційному сайті Мін`юсту за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva-yustitsii-ukraini-25-listopada-2021-roku, а також направлено повідомлення на електронну адресу позивача - .

Окрім цього у відповідності до п. 11 Порядку № 1128 позивач повідомлявся про розгляд скарги телефонограмою шляхом здійснення відповідачем виклику представника ТОВ «Інтерагроінвест» за номерами телефонів, зазначеними для здійснення зв`язку з юридичною особою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Проте, у зв`язку з відсутністю зв`язку за результатами такого повідомлення Головним спеціалістом відділу інформаційно - технічного забезпечення діяльності Колегії Управління забезпечення діяльності Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції офісу протидії рейдерству МЮУ складено Акт від 22.11.2021 року про неможливість здійснення виклику телефонограмою на засідання Центральної Колегії 25.11.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи наявні докази вчинення відповідачем всіх передбачених Порядком дій, з метою повідомлення позивача про час і місце засідання колегії, як шляхом розміщення оголошення, так і направленням електронного листа на електронну адресу позивача, а також здійснення повідомлення телефонограмою, посилання позивача на порушення відповідачем порядку повідомлення позивача спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

Більше того, як зазначає сам позивач у позовній заяві, ним було виявлено в мережі Інтернет інформацію про розгляд скарги Ставищенської селищної ради, за наслідками чого товариство скористалося правом на подання письмових доказів по суті скарги та надало аргументовані пояснення під час розгляду скарги, що свідчить про безпідставність посилань позивача на порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про розгляд скарги.

При цьому, у відповідності до пункту 12 Порядку представник позивача не був позбавлений можливості звернутись із клопотанням про відкладення розгляду скарги, правом на заявлення якого, позивач не скористався.

В свою чергу, у випадку порушення процедурних питань під час розгляду скарги відповідачем позивач в межах даного судового спору не позбавлений права подати суду відповідні письмові пояснення/докази та, відповідно, доповнити наведені у позовній заяві підстави позову.

Щодо твердження позивача про те, що у відповідача були відсутні підстави для розгляду скарги Ставищенської селищної ради у зв`язку з відсутністю порушених прав скаржника прийнятим рішенням державного реєстратора, то як зазначалось судом раніше, Ставищенська селищна рада у даному випадку оспорює рішення державного реєстратора Долнер О.В. оскільки вважає, що спірна земельна ділянка після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» перейшла у комунальну власність.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям державним реєстратором Долнер О.В. рішення №57979456 від 05.05.2021 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ТОВ «Інтерагроінвест», при прийнятті Комісією Міністерства юстиції України до розгляду скарги були наявні підстави вважати, що внаслідок неправомірного рішення державного реєстратора право власності скаржника може бути порушено.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до статті 14 Господарського кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, господарський суд при розгляді даної справи та в межах заявлених позовних вимог має дослідити питання законності та правомірності прийняття Міністерством юстиції України спірного наказу, яким скасовано рішення державного реєстратора з тієї підстави, що воно здійснене на підставі документів, які не давали змоги встановити права власності ТОВ «Інтерагроінвест» на земельну ділянку.

При цьому суд відзначає, що наразі в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття спірного рішення № 57979456 від 05.05.2021 року позивачем були подані державному реєстратору документи, які б беззаперечно свідчили про набуття ТОВ «Інтерагроінвест» права власності на земельну ділянку.

Відтак, встановивши наявність в діях державного реєстратора порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Міністерство юстиції України обґрунтовано та правомірно прийняло рішення, оформлене наказом №294/5 від 01.02.2022 року про задоволення скарги Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області та скасування спірного рішення державного реєстратора Долнер Олени Василівни № 57979456 від 05.05.2021 року.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 8 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно пункту 14 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Тобто, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Колегія повинна перевірити всі обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, зокрема встановити, чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором, чи було оскаржуване рішення державного реєстратора прийнято, вчинено на законних підставах. За результатами розгляду скарги Колегією приймається мотивоване рішення, у формі висновку.

Отже, з аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що до компетенції Колегії при розгляді скарг віднесено здійснення перевірки законності дій або бездіяльності державного реєстратора на предмет дотримання ним при вчиненні нотаріальних дій законодавства про реєстрацію речових прав.

Водночас, судом враховано викладені в постанові Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 910/694/21 висновки про застосування норм права, згідно яких з урахуванням системного аналізу змісту положень частин 6, 9 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктів 2,5,9,13 Порядку № 1128 в частині обсягу повноважень Мін`юсту під час розгляду скарг на дії або бездіяльність державних реєстраторів колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: "Під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду. Встановлення наявності обставин Мін`юстом здійснюється шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у разі необхідності Мін`юст витребовує документи (інформацію). Водночас Мін`юст не наділений повноваженнями вирішувати спір про право".

Відтак, суд зазначає, що Колегія з розгляду скарг у сфері державної реєстрації не наділена поноваженнями розглядати спір про право, зокрема, встановлювати наявність або відсутність факту набуття позивачем спірної земельної ділянки у власність.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що оскаржуване рішення державного реєстратора Медвинської сільської ради Київської області Долнер Олени Василівни від 05.05.2021 року № 57979456 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0002, загальною площею 14,4812 га за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» прийнято вказаним державним реєстратором з порушенням вимог ст.ст. 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абзацу 1 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Оскільки Міністерством юстиції України прийнято рішення, оформлене наказом від 01.02.2022 року № 294/5 «Про задоволення скарги», у зв`язку з наявністю порушень законодавства в сфері державної реєстрації прав та прийняття рішення державним реєстратором на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності позивача на земельну ділянку, отже позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №294/5 від 01.02.2022 року є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права (частина 1статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд доходить висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають як необґрунтовані та недоведені.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон