ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

11 вересня 2023 року м. ХарківСправа № 922/3961/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву (вхідний № 24457 від 11 вересня 2023 року) Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича про забезпечення позову по справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича, м. Ізюм
до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Нехода Віталій Миколайович, м. Ізюм звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача -Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків, в якому просить визнати дії Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електроенергію за договором № 61-120 від 24 березня 2023 року у період з квітня по червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн. протиправними. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

11 вересня 2023 року через систему "Електронний суд", Фізичною особою - підприємцем Неходою Віталієм Миколайовичем подано заяву (вхідний № 24461) про усунення недоліків шляхом долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Суд задовольняє заяву та долучає до матеріалів справи, надані документи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 09 жовтня 2023 року о 12 годин.

11 вересня 2023 року через систему "Електронний суд", Фізичною особою - підприємцем Неходою Віталієм Миколайовичем подано заяву (вхідний № 24457) про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, 126; код ЄДРПОУ 42206328), Акціонерному товариству "Харківобленерго" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 149; код ЄДРПОУ 00131954), в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами: м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

В заяві зазначено, що з метою забезпечення електропостачання належних позивачу об`єктів нерухомості ним було укладено з Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" договір № 61-120 від 24 березня 2023 року, відповідно до умов якого здійснюється постачання електричної енергії на два об`єкти у місті Ізюм Харківської області за наступними адресами: м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50 та м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г..

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що позивачем вчасно сплачувались рахунки за поставлену електричну енергії відповідно показників лічильників на відповідних об`єктах, не зважаючи на що Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" було направлено претензію № 32 від 21 липня 2023 року щодо заборгованості за поставлену електроенергію за період квітня-червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн, а в подальшому попередження про припинення постачання електричної енергії № 18 від 22 серпня 2023 року згідно якого 12 вересня 2023 року з 8 години 00 хвилин постачання електричної енергії на об`єкти підприємства буде припинено повністю.

Разом з тим, припинення/обмеження електропостачання ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів власника та користувача приміщень за вищезазначеними адресами. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії призведе до зупинки господарської діяльності позивача, оскільки за даними адресами знаходяться магазин та офіс фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, що в свою чергу призведе до збитків з боку позивача.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 137 Господарського процесуального кодексу України "Заходи забезпечення позову", встановлює, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 25 січня 2023 року на 11 годин.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між ними та предметом позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, тому оцінка такої відповідності теж здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та, зокрема, майнових наслідків заборони відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні наявності обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (застосування певного виду забезпечення).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Заходи для забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/19256/16, від 25 січня 2019 року у справі № 925/288/17.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина перша статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи викладені у частині 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вбачає наявність зв`язку між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходів із позовними вимогами, з якими звернувся позивач. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим відновлення становища сторін, що існує на теперішній час в разі прийняття рішення на користь позивача.

Матеріали справи містять письмові докази на підтвердження заявленої заяви про вжиття заходів забезпечення позову так і самих позовних вимог, а саме заяву про відновлення електропостачання та заміну лічильника від 11 квітня 2023 року; акт технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку до 1 кВ. від 24 квітня 2023 року; акт №766/125 прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 24 квітня 2023 року; претензія № 32 від 21 липня 2023 року; попередження про припинення постачання електроенергії за № 18 від 22 серпня 2023 року; платіжні інструкції №69 від 22 травня 2023 року на суму 1 656,30 грн (оплата за квітень 2023 м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50); №70 від 22 травня 2023 року на суму 138,00 грн (оплата за квітень 2023 м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г); №82 від 21 червня 2023 року на суму 666,17 грн (оплата за травень 2023); №101 від 13 липня 2023 року на суму 308,68 грн. (оплата за червень 2023); №124 від 14 серпня 2023 року на суму 458,00 грн (оплата за червень 2023).

Відповідно до статті 136 та частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, виникають підстави у вжитті заходів щодо забезпечення позову, враховуючи, що позивачем зазначено, що оспорювана сума заборгованості утворилася за рахунок безпідставного включення Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" до обсягів ніби-то поставленої ним електричної енергії тих обсягів енергоспоживання, що були фактично використані в період окупації міста Ізюм Харківської області збройними силами країни-агресора, підрозділи яких фактично самовільно розташовувалися за вищевказаними адресами у належних заявнику приміщеннях, плюндруючи їх, завдаючи власнику прямої матеріальної та моральної шкоди.

Протягом усього періоду окупації міста Ізюм Харківської області збройними силами країни-агресора Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" не поставляло і апріорі не могло поставляти електричну енергію на два вищевказаних об`єкти нерухомості. Адже вся електрична енергія поставлялася у місті Ізюм Харківської області в період окупації не з енергетичної системи України, а з енергетичної системи країни-агресора, через що жодного відношення до поставки такої електричної енергії Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" не мало і мати не могло (якщо тільки його посадові особи не визнають своїми відповідними претензіями факт співпраці з окупантами).

Зазначене, зокрема, випливає з того що починаючи з 24 лютого 2022 року регулярні війська Російської федерації, перетнувши лінію державного кордону України в районі областей України, які межують з державою агресором, розпочали масштабну військову агресію Російської Федерації проти України.

В наслідок зазначеної масштабної військової агресії, на території більшості областей України, регулярні війська Російської Федерації різними видами озброєння здійснювали обстріли елементів цивільного інфраструктури, розташованих в містах обласного значення та інших населених пунктах в межах відповідної області, що піддавались військовій агресії, у тому числі і місті Ізюм.

Так, у місті Ізюм Харківської області були активні бойові дії з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, а починаючи з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року місто знаходилось під окупацією агресора. Крім того, після деокупації міста, до листопада/грудня 2022 року не було вільного доступу до міста, у зв`язку з проведення розмінування та інших військових заходів. Дані обставини є загальновідомим, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану", яким, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який і наразі продовжує свою дію.

Також, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1364, якою визначив механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Сам перелік був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (далі наказ № 309).

Згідно наказу №309 в м. Ізюм Ізюмської міської територіальної громади (UA0029555) були активні бойові дії з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, а починаючи з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року місто знаходилось під окупацією агресора.

Разом з тим, припинення/обмеження електропостачання ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів власника та користувача приміщень за вищезазначеними адресами. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії призведе до зупинки господарської діяльності позивача, оскільки за даними адресами знаходяться магазин та офіс фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, що в свою чергу призведе до збитків з боку позивача.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі №922/1930/21 в якій прямо вказується, що оскільки у позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 25 лютого 2019 року у справі №924/790/18, від 11 жовтня 2019 року у справі №910/4762/19, від 21 лютого 2020 року у справі №910/9498/19, від 30 вересня 2020 року у справі №910/19113/19, від 30 листопада 2020 року у справі №910/217/20, від 17 грудня 2020 року у справі №910/11857/20, від 15 січня 2021 року у справі №914/1939/20, від 13 травня 2021 року у справі №916/2761/20).

Отже, заявлені заходи забезпечення позову в даному випадку є обґрунтованими та співмірними з заявленим позовом, у зв`язку із тим, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" судом констатовано, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Таким чином, ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Отже, вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову також охоплюється конвенційною концепцією ефективного захисту права, адже його вирішення покликане перешкодити створенню ситуації, коли настануть незворотні наслідки порушення, що унеможливлять ефективний захист права.

Суд погоджується з позицією позивача, що вжиття заходів забезпечення, пов`язаний з забороною Приватному акціонерному товариству Харківенергозбут (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, 126; код ЄДРПОУ 42206328), Акціонерному товариству Харківобленерго (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 149; код ЄДРПОУ 00131954), в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання являється співмірним.

Вжиття зазначених заходів забезпечення позову жодним чином не перешкоджає відповідачу у здійсненні основних видів його діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

На підставі викладено та керуючись статтями 74, 136, 137, 140, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вхідний № 24457 від 11 вересня 2023 року) Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, 126; код ЄДРПОУ 42206328), Акціонерному товариству "Харківобленерго" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 149; код ЄДРПОУ 00131954), в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами:

- м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50;

- м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

2. Дана ухвала відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 11.09.2023 року і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 12.09.2026 року.

Ухвала з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа. В силу статті 129-1 Конституції України та статті 144 Господарського процесуального кодексу України ця ухвала є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Стягувачем за даною ухвалою є Фізичної особи-підприємця Нехода Віталій Миколайович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Боржником за даною ухвалою є Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, 126; код ЄДРПОУ 42206328).

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

4. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, в порядку статтей 255-257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

5. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу підписано 11.09.2023 року.

Суддя(підпис) П.В. Хотенець

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.