ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" вересня 2023 р. Справа № 924/529/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 201 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м. Запоріжжя

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 386942,28 грн основного боргу, 358,76 грн 0,3% річних, 8551,43 грн інфляційних втрат,

Представники сторін:

позивача: Гнєзділова К.О. - адвокат, представник за довіреністю

відповідача: Шадрін І.О. - представник згідно виписки

У судовому засіданні 05.09.2023 року відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.05.2023р. відкрито провадження у справі № 924/529/23 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 04.07.2023р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 08.08.2023р. закрито підготовче провадження у справі № 924/529/23 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь" звернулося до суду з позовом про стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" 386942,28 грн основного боргу, 358,76 грн 0,3% річних, 8551,43 грн інфляційних втрат на підставі договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 25.11.2022р. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору поставки ним було поставлено відповідачу товар на суму 368942,28 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Однак, відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару на вищевказану суму не виконано. Крім того, на суму основного боргу позивачем нараховано 358,76 грн 0,3% річних за період з 20.01.2023р. по 12.05.2023р. та 8551,43 грн інфляційних втрат за період лютий-березень 2023 року.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив від 14.06.2023р., у якій щодо заперечень відповідача зазначає, зокрема, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин наявності заборгованості державного підприємства "Енергоринок" перед відповідачем, зниження дохідності окремих відокремлених підрозділів через введення воєнного стану, а також збільшення збитків відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС" на підставі звітності за 1-2 квартали 2022 року. Крім того, позивачем вказано, що оплату за поставлений товар відповідач повинен здійснити в період з 14.02.2023р. по 14.04.2023р., а звіт про фінансові результати за 1 квартал 2022 року та проміжна звітність за 2 квартал 2022 року не відноситься до періоду оплати, тому її показники не можуть впливати на виконання грошового зобов`язання у 2023 році. Разом з тим, інформаційний звіт про роботу відповідача за грудень 2022 року не може бути належним доказом, оскільки на момент укладення договору поставки та здійснення поставки товару для відповідача вже існували ці обставини, а позивач не був повідомлений про них при укладенні договору та здійсненні поставки. До того ж, стаття "Енергоблок № 6 ЗАЕС відключили від енергомережі: станція повністю зупинена", опублікована 11.09.2022р., також не є належним доказом, оскільки не підтверджує зв`язок зупинення енергоблоку на зниження дохідності ВП "ХАЕС".

Представником відповідача надано суду відзив на позов від 05.06.2023р., у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, зокрема, про важке фінансове становище, що склалося внаслідок військової агресії, про наявність значної заборгованості контрагентів перед відповідачем, про втрату внаслідок окупації виробничих потужностей, що забезпечували дохід від реалізації електроенергії. Крім того, відповідач просить суд у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог, надати для відповідача відстрочення виконання такого рішення суду.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи викладені в заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

16.11.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (постачальник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (покупець) укладено договір поставки № 53-124-01-22-18709, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. договору предметом поставки по даному договору є товар: 44330000-2 згідно ДК 021:2015 - будівельні прути, стрижні, дроти та профілі.

Згідно п. 3.1. договору строк поставки товару по 15.12.2022р.

У відповідності до п. 3.2. договору поставка товару згідно специфікації здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020на склад вантажоодержувача.

Як передбачено п. 3.3. договору, постачальник за 3 дні до відвантаження направляє покупцю письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження на електронну пошту .

Пунктом 3.5. договору передбачено, що датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем.

Приймання товару здійснюється на складі вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 3.13. договору з товаром постачальник надає наступну супровідну документацію: видаткову накладну оформлену українською мовою (оригінал, в 3-х примірниках); документ про якість (сертифікат) виробника на товар (оригінал, або копія завірена постачальником).

Згідно п. 4.1. договору ціна товару по договору становить 986555,00 грн, крім того ПДВ 20% 197311,00 грн, всього ціна договору: 1183866,00 грн.

У відповідності до п. 4.2. договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1 (додаток 1 до договору).

Як передбачено п. 4.4. договору, ціну на товар може бути зменшено за взаємною згодою сторін.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

У п. 6.1.2. договору сторонами погоджено, що покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

У випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми. Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується (п. 8.4. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.03.2023р., а в частині оплати за поставлений товар та виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені цим договором - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань.

Згідно специфікації № 1 до договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. загальна сума поставки становить 1183866,00 грн.

Крім того, сторонами погоджено технічну специфікацію (додаток № 2) до договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. щодо найменування та кількості товару.

25.11.202р. товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (постачальник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (покупець) підписано додаткову угоду № 1 до договору № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р., відповідно до п. 1 якої сторони прийшли до згоди зменшити обсяг закупівлі товару по позиції № 8 специфікації № 1 та технічної специфікації до договору поставки від 16.11.2022р.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди сторонами внесено зміни в пункт 4.1. договору та викладено його в наступній редакції: "Ціна товару по договору становить 324250,10 грн, крім того ПДВ 20% 64850,02 грн, всього ціна договору: 389100,12 грн".

У п. 3 додаткової угоди сторонами погоджено, що специфікацію № 1 (додаток № 1) та технічну специфікацію (додаток № 2) до договору № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. вважать такою, що втратила чинність з дати укладення даної додаткової угоди.

Прийняти до виконання специфікацію № 1 та технічну специфікацію до додаткової угоди № 1 договору № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. (п. 4 додаткової угоди).

Згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 до договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р.) загальна сума поставки становить 389100,12 грн.

Сторонами також погоджено технічну специфікацію (додаток № 2 до додаткової угоди № 1 до договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р.) щодо найменування та кількості товару.

Відповідно до видаткової накладної № К-0712/02 від 07.12.2022р. позивачем поставлено відповідачу товар (сталь арматурна, кутники) на загальну суму 377810,72 грн.

Згідно товарно-транспортної накладної № К-0712/02 від 07.12.2022р. автомобільним перевізником ФОП Соловей Н.В. на замовлення позивача (вантажовідправник) поставлено відповідачу (вантажоодержувач) до пункту розвантаження (м. Нетішин) товар на загальну суму 377810,72 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № К-0712/02 від 07.12.2022р. на суму 377810,72 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 912/011 від 09.12.2022р. позивачем поставлено відповідачу товар (кутники) на загальну суму 9131,56 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 912/011 від 09.12.2022р. на суму 9131,56 грн.

Згідно листа № 61-15/51 від 02.01.2023р. відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" повідомив товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь", що згідно умов договору від 16.11.2022р. № 53-124-01-22-18709 продукція пройшла вхідний контроль. Надсилаємо ярлики на придатну продукцію, а саме: № Я-5-101-24 від 20.12.2022р., № Я-5-106-24 від 23.12.2022р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь" звернулося до відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із претензією № 0505/33 від 05.05.2023р., у якій вимагало сплатити 386942,28 грн. Надіслання претензії підтверджується фіскальним чеком від 08.05.2023р., поштовою накладною № 455 від 08.05.2023р. та поштовим відстеженням (вручено 11.05.2023р.).

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: квитанцій про прийом вантажу №№ , від 09.12.2022р.; договори добровільного страхування вантажу та багажу (вантажобагажу) №№ , від 09.12.2022р.; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.08.2022р.; статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (нова реакція), затвердженого протоколом № 45 від 03.08.2022р. загальними зборами учасників товариства.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 ЦК України, яку розширює стаття 173 ГК України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін - постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно положень договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. сторони домовились, що датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем (п. 3.5. договору).

У відповідності до п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 25.11.2022р., та специфікації № 1 (додаток № 2 до додаткової угоди № 1) поставив відповідачу товар на загальну суму 386942,28 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № К-0712/02 від 07.12.2022р. на суму 377810,72 грн та № 912/011 від 09.12.2022р. на суму 9131,56 грн.

Крім того, як встановлено судом, згідно листа № 61-15/51 від 02.01.2023р. відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" повідомив товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь", що згідно умовами договору від 16.11.2022р. № 53-124-01-22-18709 продукція пройшла вхідний контроль та долучено підписані представником відповідача ярлики на придатну продукцію, а саме: № Я-5-101-24 від 20.12.2022р., № Я-5-106-24 від 23.12.2022р.

Проте, державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" у передбачений договором строк не здійснено оплату за поставлений товар по договору поставки на суму 386942,28 грн.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати відповідачем за договором поставки № 53-124-01-22-18709 від 16.11.2022р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 25.11.2022р., та специфікації № 1 (додаток № 2 до додаткової угоди № 1) 386942,28 грн заборгованості, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення основного боргу заявлена обґрунтовано.

Окрім того, як слідує із позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення 358,76 грн 0,3% річних за період з 20.01.2023р. по 12.05.2023р. та 8551,43 грн інфляційних втрат за період лютий-березень 2023 року.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.4. договору у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 0,3% річних по кожному зобов`язанню окремо, дійшов висновку, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму 0,3% річних в межах суми допустимої до стягнення - 358,76 грн (1. за період з 20.01.2023р. по 12.05.2023р. на суму боргу 377810,72 грн = 350,90 грн. 2. за період з 23.01.2023р. по 12.05.2023р. на суму боргу 9131,56 грн = 8,26 грн. Всього 359,16 грн). Отже, заявлена позивачем сума 0,3% річних у розмірі 358,76 грн підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок інфляційних втрат по кожному зобов`язанню окремо, дійшов висновку, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму інфляційних втрат в межах суми допустимої до стягнення - 8551,43 грн (1. за період лютий-березень 2023 року на суму боргу 377810,72 грн = 8351,51 грн. 2. за період лютий-березень 2023 року на суму боргу 9131,56 грн = 201,85 грн. Всього 8553,36 грн). Отже, заявлена позивачем сума інфляційних втрат у розмірі 8551,43 грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо зменшення штрафних санкцій.

Відповідач у клопотанні від 05.06.2023р. просить суд у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог позивача зменшити відсотки річних та інфляційних втрат, що підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення оплати поставленого товару за договором. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує на наявну фактичну ситуацію, що склалася в сфері енергосистеми України, важкий фінансовий стан, введення в Україні воєнного стану та невиконанням грошових зобов`язань перед відповідачем контрагентами. На підтвердження своїх доводів відповідачем долучено лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р., роздруківку повідомлення від 11.09.2022р. із офіційного сайту Державної інспекції ядерного регулювання України, інформаційний звіт про роботу ДП "НАЕК "Енергоатом" за грудень 2022р., звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) ДП "НАЕК "Енергоатом" за 1-3 квартали 2022 року.

Позивач у заяві від 23.06.2023р. заперечив щодо вищевказаного клопотання відповідача з підстав того, що наведені останнім обставини та надані докази не неналежними, оскільки на момент укладення договору поставки та здійснення поставки для відповідача вже існували ці обставини. При цьому, звіт про фінансові результати та проміжна звітність не відноситься до періоду оплати.

Щодо правових підстав для зменшення розміру 0,3% річних та інфляційних суд зазнає наступне.

Інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.10.2021р. у справі № 910/8396/21, від 07.09.2022р. у справі № 910/9911/21.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, оскільки ставка процентів річних (0,3%) передбачена сторонами у договорі (п. 8.4. договору) та є порівняно меншою від законодавчо встановленої (3%).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, у клопотанні відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд відмовляє.

Щодо посилань відповідача на наявність об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме скрутним фінансовим становищем та наявністю форс-мажорних обставин, судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

У п. 7.1 договору сторони врегулювали, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Таким чином, даним пунктом договору спростовуються посилання відповідача на несплату заборгованості за поставку товару у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану.

З приводу законодавчих змін, які відбулися в енергетичному ринку країни, на які посилається відповідач, останні не входять до переліку обставин непереборної сили, визначеного ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 386942,28 грн основного боргу, 358,76 грн 0,3% річних, 8551,43 грн інфляційних втрат,

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Сума витрат на правову допомогу позивачем не заявлялась.

Щодо відстрочки виконання рішення суду.

Відповідач у відзиві на позов від 05.06.2023р. та у клопотанні від 05.06.2023р. просить суд у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 1 календарний рік з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні з підстав вкрай важкого фінансового стану, початку військової агресії і введення в Україні воєнного стану.

При цьому, позивач у запереченнях від 23.06.2023р. заперечив щодо зазначеного клопотання відповідача відстрочення виконання рішення суду, обґрунтувавши його тим, що відповідно до ст. 74 ГПК України відповідач жодними доказами не підтверджує обставини спрямування грошових коштів відповідача на забезпечення безпечної експлуатації АЕС в умовах воєнного стану, спрямування грошових коштів на проведення певних робіт та завдання йому шкоди внаслідок масових ракетних атак.

Розглядаючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, судом враховується, що частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на важкий фінансовий стан, початок військової агресії і введення в Україні воєнного стану, невиконанням грошових зобов`язань перед відповідачем контрагентами.

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст.ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на 1 рік та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через 1 рік) виконати рішення у цій справі. Натомість відстрочення виконання рішення не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні з огляду на невизначеність вказаного строку суперечить ч. 5 ст. 331 ГПК України, якою передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Щодо наданих відповідачем доказів, то суд не бере їх до уваги, оскільки вони об`єктивно не відображають реальний фінансовий стан відповідача станом на час ухвалення судом рішення, так як звіти про фінансові результати містять інформацію станом за 9 місяців 2022 року. Водночас проміжна фінансова звітність емітента (ДП "НАЕК "Енергоатом") містить дані станом за ІІ квартал 2022 року. Разом з цим, у проміжної звітності емітента значиться серед активів грошові кошти на рахунках, що підтверджує можливість вчасного розрахунку з позивачем.

Також відповідачем доказово не доведено здійснення заходів забезпечення ядерної енергії та радіаційної безпеки, зокрема: здійснення середнього планово-попереджувального ремонту енергоблока № 1, здійснення робіт з технічного обслуговування та ремонту електротехнічного обладнання, здійснення ремонту якорів збудників, роторів турбогенератора, здійснення заходів стосовно укріплення та захисту електротехнічного обладнання на відкритих розподільчих пристроях, оформлення договорів на ремонт статора турбогенератора типу ТВВ-1000-2МУЗ зав. № 17694, ротора ЦВТ, ротора турбогенератора ТВВ-1000-2УЗ зав. № 18009.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). Суд відмічає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати заборгованості за поставлений товар за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 924/529/23.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м. Запоріжжя до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 386942,28 грн основного боргу, 358,76 грн 0,3% річних, 8551,43 грн інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 ідентифікаційний код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (69041, Запорізька область, м. Запоріжжя, б. Вінтера, 26, ідентифікаційний код 37941143) 386942,28 грн (триста вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 28 коп.) основного боргу, 358,76 грн (триста п`ятдесят вісім гривень 76 коп.) 0,3% річних, 8551,43 грн (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одну гривню 43 коп.) інфляційних втрат, 5937,79 грн (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 79 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.09.2023 року.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 4 примірн.

1 - до справи;

2 - позивачу (69106, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 240 А);

3, 4 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, м. Нетішин, Хмельницька обл., вул. Енергетиків, 20).

Всім реком. з повід.

Електронні адреси:

позивача -

відповідача - ;