ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Черкаси справа № 925/104/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Жежель А.В., за участі представників сторін: позивача (у відеоконференції) адвоката Жиленко Х.О., відповідача адвоката Білого М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теп Транско" про стягнення 132709 грн. 92 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теп Транско" (далі відповідач) про стягнення 132709 грн. 92 коп. плати за користування вагонами та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2020 року позивачем, як перевізником, і відповідачем, як замовником, був укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200354. На його виконання позивачем на станції Ков`яги Південної залізниці в період з 14 год. 20 хв. 29.05.2022 по 10 год. 11.06.2022 надано відповідачу послуги користування вагонами перевізника №№ 95669206, 95791653, 95451662, 95797155, завантаженими зерном кукурудзи для відправлення на станцію Ізмаїл. Відомість № 11060017 від 11.06.2022 року плати за користування вагонами відповідач не погодив, всупереч умовам п. 3.4. договору від 19.03.2020 № 8200354, нормам ст. 76 Статуту залізниць України, п.п. 2, 4 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 25.02.1999 № 113, плату не здійснив, що і стало підставою звернення до суду з вимогою про її примусове стягнення.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 24.01.2023 року, 14.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/104/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.02.2023 року, забезпечено участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за його клопотанням вх. № 2387/23 від 14.02.2023 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 02.02.2023 року відзив на позовну заяву (вх. № 1797/23, а.с. 84-87), в якому заперечував проти позову повністю з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що відомість № 11060017 від 11.06.2022 року плати за користування вагонами форми ГУ-46, складена працівниками позивача, ним була підписана із запереченнями, що відповідає нормі п. 4 Правил користування вагонами та контейнерами. Спірний період користування вагонами, за який позивач вимагає сплату, припадає на період дії обмеження перевезень щодо станції призначення (Ізмаїл), яке було введене розпорядженням АТ «Укрзалізниця» від 30.05.2022 № ЦД/135. Затримка у відправленні вагонів №№ 95669206, 95791653, 95451662, 95797155 виникла з вини залізниці, тому згідно з ст. 121 Статуту залізниць України, п. 16 Правил користування вагонами та контейнерами, зазначений позивачем період виключається із загального часу користування вагонами відповідачем і є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами за цей період. Крім того, відповідач заявив про необхідність застосування судом наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, як на окрему підставу відмови у задоволенні позову.

Представник позивача подала суду 14.02.2023 року засобами електронного зв`язку відповідь на відзив (вх. № 2386/23, а.с. 89-91), в якій спростовувала доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, наполягала на задоволенні позову повністю.

Ухвалами суду від 28.02.2023 року, 01.03.2023 року підготовче провадження у справі № 925/104/23 було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.04.2023 року, забезпечено участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за її клопотанням вх. №3364/23 від 28.02.2023 року.

В судовому засіданні 04.04.2023 року оголошено перерву до 25.05.2023 року.

Ухвалою суду від 25.05.2023 року, за клопотанням відповідача, розгляд справи по суті відкладено на 20.06.2023 року.

В судовому засіданні 20.06.2023 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримала і просила суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 20.06.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

19.03.2020 року позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця", як перевізник, і відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Теп Транско", як замовник, уклали договір № 8200354 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом приєднання відповідачем до умов публічного договору поданням в електронній формі Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладання договору № 32291375/2020-001 від 18.03.2020 року і Повідомлення про укладення договору № 99-32291375/2020-001 від 18.03.2020 року (а.с. 50, 51).

У Договорі сторонами погоджено зокрема наступне:

п. 1.1 - предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою;

п. 1.5 - договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги;

п. 1.6 - договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП);

п. 1.7 - договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору;

п. 1.10 - договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору;

п. 12.1 - договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення;

п.п. 2.1.4., 2.1.14 - замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно та регулярно ознайомлюватися з змінами до договору, направленими перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах перевізника;

п. 3.4. - замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікування подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника);

п. 3.4.1. - розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно п. 3.4.2 договору;

п. 3.4.2 - плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою:

Пвик=(Спл/24) х tгод х kм, де

Пвик - плата за користування власними вагонами Перевізника відповідного типу вагонів;

Спл - ставка плати за використання власних вагонів Перевізника відповідного типу власних вагонів Перевізника, грн.. / вагон за добу визначена в Додатку 1-2 до Договору ( у спірному періоді для зерновозів - 2100грн.);

24 - кількість годин у добі;

tгод - кількість годин користування вагонам перевізника для відповідного типу вагонів:

kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного, контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюється Перевізником та зазначається в Додатку 1-2 Договору;

п. 3.4.3 - моментом відліку часу для нарахування плати за користування є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початок затримки відповідно до Правил користування. Загальний час, за який нараховується та сплачується Замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та за час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них;

п. 7.3 - строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

За даними позивача, які не заперечені відповідачем, в травні 2022 року на станцію Ков`яги Південної залізниці на адресу відповідача, за його електронним додатковим замовленням на навантаження зернових вантажів - 300 тон, прибували порожні власні вагони позивача - AT «Укрзалізниця» у кількості 44 одиниць з призначенням на станцію Ізмаїл (експорт) Одеської залізниці, одержувачу ДП «Ізмаїльський морський торговий порт».

Відповідно пам`ятки на подавання форми ГУ-45 від 29.05.2022 року № 44 (а.с. 25) 29.05.2022 року о 14 год. 20 хв. частину вагонів: № 95539805, 95523841, 95753075, 95307625, 95450359, 95669206, 95791653, 95451662, 95797155 подано під навантаження на під`їзну колію ТОВ «Ков`ягівське». Для підписання зазначеної пам`ятки представник відповідача на станцію не прибув, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 29.05.2022 року № 287 (а.с. 28).

Наказом від 30.05.2022 року № 1 ЦД/135 філією «Одеська залізниця» введено обмеження перевезення з технічних причин на всі відправки та вантажі призначенням на станції Одеської залізниці, які визначені у переліку, в тому числі на станцію Ізмаїл (експорт) Одеської залізниці (а.с. 35).

Позивач стверджує, що представника відповідача Міщенка В.В. про настання вищезазначеного обмеження на перевезення вантажу, проінформовано засобами телефонного зв`язку.

Відповідач листом № 3105/П31 від 31.05.2022 року, направленим через мережу «Viber», повідомив начальника станції Ков`яги Південної залізниці, що він відмовляється від 44 вагонів власності позивача, наданих йому в забезпечення виконання узгодженого додаткового плану на навантаження зернових вантажів у травні місяці 2022 року призначенням на станцію Ізмаїл (експорт) з причини введення обмеження на перевезення наказом від 30.05.2022 року № ЦД/135, просив зробити перестановку 9 вагонів, які вже знаходяться на під`їзній колії ТОВ «Ков`ягівське»:

вагони № 95539805, 95523841, 95753075, 95307625, 95450359 просить забрати в порожньому стані;

вагони № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155, які вже навантажені, повернути на під`їздну колію для вивантаження.

Також відповідач гарантував оплату маневрової роботи по перестановці вагонів.

Позивач вагони № 95539805, 95523841, 95753075, 95307625, 95450359 забрав з під`їздної колії ТОВ «Ков`ягівське» згідно акту №301 від 31.05.2022 року (а.с. 29), решта вагонів: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 залишені на під`їзній колії ТОВ «Ков`ягівське».

Повідомлень від відповідача про намір вивантаження та необхідність забирання в порожньому стані вагонів: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 на станцію Ков`яги Південної залізниці та позивача не надходило.

Із накладної № 404647 від 03.06.2022 року вбачається заявка відповідача на перевезення зі станції Ков`яги Регіональної філії «Південна залізниця» зерна кукурудзи вагонами № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 для направлення на станцію Ізмаїл (експорт) Одеської залізниці, одержувачу ДП «Ізмаїльський морський торговий порт» (а.с. 19-21).

Позивач з урахуванням дії конвенційної заборони за наказом від 30.05.2022 року № ЦД/135, накладну відповідача не прийняв до виконання, вагони залишились на під`їзній колії в розпорядженні відповідача.

В подальшому 11.06.2022 року відповідач звернувся до позивача з накладною № 368608 на замовлення вагонів: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 завантажені вантажем - зерно кукурудзи з призначенням на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці (а.с. 22-24).

Відповідно до пам`ятки про забирання вагонів форми ГУ-45 від 11.06.2022 року № 51 (а.с. 27) 11.06.2022 року об 11 год. 50 хв. частину вагонів: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 забрано з під`їздної колії ТОВ «Ков`ягівське». Для підписання зазначеної пам`ятки представник відповідача на станцію не прибув, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 11.06.2022 року № 332 (а.с. 30).

Працівниками станції Ков`яги Південної залізниці сформована відомість плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 11060017, щодо користування відповідачем вагонами: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 з 14 год.20 хв. 29.05.2022 року по 11 год. 50 хв. 11.06.2022 року на під`їздній колії ТОВ «Ков`ягівське» на загальну суму 110591 грн. 60 коп. без ПДВ. Яка направлена засобами електронного зв`язку на підпис відповідачу (а.с. 18).

Відповідач повернув паперовий примірник відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 11060017, в якій відмовився від погодження плати за користування, вказав, що вантаж не прийнято до перевезення у зв`язку із дією з 30.05.2022 року обмеження перевезень щодо станції призначення введеного розпорядженням AT «Укрзалізниця» від 30.05.2022 року № ЦД/135 з технічних причин. Підпунктом в) пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці, час такої затримки виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Тому до часу за користування вагонами не повинен включатися час з моменту надання нами перевізного документу (пред`явлення вагонів залізницею до здачі) до моменту припинення дії обмеження перевезень, а саме з 10 год 38 хв 03.06.2022, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 14.06.2022 №342 (а.с. 31).

Відповідач листами №0306/П33 від 06.06.2022 року, № 1406/П34 від 14.06.2022 року повідомив позивача про необхідність складення актів загальної форми ГУ-23 для засвідчення обставин, що звільняють їх від плати за користування вагонами при наявності введених перевізником обмежень щодо станції призначення з урахуванням наказу від 30.05.2022 року № 1 ЦД/135 та пп. В) п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами (а.с. 33-34).

За розрахунками позивача розмір плати відповідно до відомості за користування вагонами форми ГУ-46 № 11060017, складений з урахуванням п. 3.4. Договору, додатків 1-2 до Договору (у відповідній редакції), п. 2 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженого наказом Міністерством транспорту України від 25.02.1999 року №113, становить 132709 грн. 92 коп. (з ПДВ 20%):

вагони: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155:

1)2100:24*58=5075 грн.

2) 2167:24*250=22572 грн.90 коп.

Вартість одного вагона 5075 грн.+ 22572 грн.90 коп.=27647 грн. 90 коп.

Вартість за 4 вагони 27647 грн. 90 коп.*4ваг.= 110591 грн. 60 коп.

2100 грн. ставка плати за використання власних вагонів перевізника АТ «Укрзалізниця» з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року включно;

2167 грн. ставка плати за використання власних вагонів перевізника АТ «Укрзалізниця» з 01.06.2022 року по 11.06.2022 року включно;

24 год - кількість годин у добі;

58 год час знаходження вагонів у користуванні вантажовласника з 14год20 хв. 29.05.2022 року по 24 год00хв 31.05.2022 року;

250 год час знаходження вагонів у користуванні вантажовласника з 0год 00 хв 01.06.2022 року по 10год 00 хв 11.06.2022 року. (а.с. 17).

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дію конвенційної заборони введеної Наказом AT «Укрзалізниця» від 30.05.2022 року № ЦД/135, підтвердження відповідачем 31.05.2022 року намірів вивантаження вагонів: №№ 95451662, 95669206, 95791653, 95797155, відсутність вчинення ним дій з вивантаження вантажу до 11.06.2022 року позивач просить стягнути плату за користування вагонами за відомістю плати форми ГУ-46 № 11060017 на загальну суму 132 709 грн. 92 коп. (з ПДВ) за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200354 від 19.03.2020 року

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Норми глави 16 розділу IV книги І ЦК України врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546);

неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);

особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);

у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору (ст. 634);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них (ст. 908) ;

за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу(ст. 909) ;

у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920).

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (.ч.1,2 ст. 307 Господарського кодексу України).

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджений Статут залізниць України (далі - Статут).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Статуту, ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Стаття 46 Статуту встановлює, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 Статуту, час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням у разі обслуговування залізничної під`їзної колії локомотивом залізниці визначається з моменту фактичної подачі вагонів на місце навантаження або вивантаження до моменту одержання станцією від підприємства повідомлення про готовність вагонів до забирання. Час знаходження вагонів на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються їх локомотивами, визначається з моменту передачі вагонів на передавальних коліях.

Положення ст. 119 Статуту визначають, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до положень ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ зазначених Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Згідно з пунктами 2, 4 Правил користування вагонами та контейнерами за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Термін користування вагонами, що подаються залізницею, обчислюється не раніше часу, зазначеного у повідомленні (п. 4 р. ІІ Правил користування вагонами і контейнерами).

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника (п. 6 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів (п. 12 р. ІІ Правил користування вагонами і контейнерами).

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п. 13 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами).

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. В свою чергу Збірником тарифів передбачено нарахування збору за зберігання рухомого складу на своїх осях за кожну добу перебування на місцях загального користування. Порядок зберігання вантажів визначається Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644.

Статтею 121 Статуту залізниць України та п.16 Правил користування вагонами та контейнерами визначено перелік обставин, за яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

Так, пунктом 16 Правил користування вагонами передбачено випадки, за якими вантажовласники звільняються від сплати плати за користування вагонами, а саме:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність.

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежить від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає, що 19.03.2020 року позивач, як перевізник, і відповідач, як замовник, уклали договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, цей договір є публічним договором приєднання.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікування подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).

Суд враховує, що 29.05.2022 року позивач за додатковим замовленням відповідача щодо навантаження 300 тон зернових вантажів з призначенням доставки на станцію Ізмаїл (експорт) Одеської залізниці, одержувачу ДП «Ізмаїльський морський торговий порт», на станцію Ков`яги Південної залізниці подав 44 порожні вагони, з яких 9, а саме: № 95539805, 95523841, 95753075, 95307625, 95450359, 95669206, 95791653, 95451662, 95797155 подано під навантаження на під`їзну колію ТОВ «Ков`ягівське» о 14 год. 20 хв.

З урахуванням Наказу AT «Укрзалізниця» від 30.05.2022 року № ЦД/135 про дію конвенційної заборони на перевезення вантажів (в тому числі і до станції Ізмаїл) Одеської залізниці, вантаж не відправлено за місцем призначення, про що повідомлено відповідача. В той же час, відповідач листом № 3105/П31 від 31.05.2022 року відмовився від 44 вагонів власності позивача, враховуючи вищевказаний наказ та просив зробити перестановку 9 вагонів, які вже знаходяться на під`їзній колії ТОВ «Ков`ягівське»:вагони № 95539805, 95523841, 95753075, 95307625, 95450359 просив забрати в порожньому стані; вагони № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155, які вже навантажені, повернути на під`їздну колію для вивантаження.

Суд враховує, що нарахування відповідачу плати за користування вагонами: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 з 14 год.20хв. 29.05.2022 року по 11 год. 50 хв. 11.06.2022 року на під`їздній колії ТОВ «Ков`ягівське» у розмірі 132709 грн. 92 коп. підтверджено даними відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 11060017, яку суд визнає обґрунтованою, оскільки відповідач, знаючи про дію конвенційної заборони введеної Наказом AT «Укрзалізниця» від 30.05.2022 року № ЦД/135, не вчинив дій з вивантаження вантажу з вагонів: № 95451662, 95669206, 95791653, 95797155 на станції Ков`яги Південної залізниці, не повернув вказані вагони позивачу, однак 03.06.2022 року повторно просив здійснити перевезення вантажу у вказаних вагонах за накладною № 404647 до станції Ізмаїл (експорт) Одеської залізниці. Лише 11.06.2022 року спірні вагони об 11 год. 50 хв. забрано з під`їздної колії ТОВ «Ков`ягівське» на виконання накладної № 368608 з призначенням на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці, тому підстав для звільнення відповідача від плати за користування 4 вагонами у спірний період суд не вбачає.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що позивач відмовився виконувати прийняті на себе зобов`язання щодо надання послуг з організації перевезення вантажів, адже повідомлення про дію конвенційної заборони введеної Наказом AT «Укрзалізниця» від 30.05.2022 року № ЦД/135 та відсутності відповідних розпоряджень відповідача про повернення спірних вагонів, що не може свідчити про відмову позивача виконувати такі розпорядження.

Щодо заяви відповідача про застосування терміну позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Водночас ч. 1 ст. 258 ЦК України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 ст. 315 ГК України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За приписами ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У п. 7.3 Договору встановлено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Враховуючи погоджений сторонами строк позовної давності щодо спірних вимог в один рік, звернення позивача до суду з даною позовною заявою - 11.01.2023 року (згідно відбитку штемпелю на конверті (а.с. 80) тому позивачем не пропущено строк позовної давності.

Крім того, судом враховано, що пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину і вказаний карантин завершено лише 01.07.2023 року.

Наявність і розмір спірної заборгованості у сумі 132709 грн. 92 коп. підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, тому вимога про їх стягнення з відповідача судом визнається доведеною та обґрунтованою і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє повністю у розмірі 132709 грн. 92 коп. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теп Транско", ідентифікаційний код юридичної особи 32291375, місцезнаходження: 19601, Черкаська обл., Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, буд. 1 на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 40081216, місцезнаходження: 61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7 - 132709 грн. 92 коп. боргу, 2684грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 04.09.2023 року.

Суддя В.М. Грачов