ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 Справа № 917/1045/23

за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СДУ» (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса 03134, м. Київ, вул. Симиренко буд.36 кор.Б, офіс 312, )

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІС ОЙЛ» (ел. пошта , адреса 36000, Полтавська обл., Полтава, вул. НЕБЕСНОЇ СОТНІ, будинок 9/17, )

про стягнення 562900.88 грн,

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СДУ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІС ОЙЛ» про стягнення 562 900 грн. 88 коп. заборгованості по Договору поставки бн від 07.12.2018р., де 397 658,00 грн. - сума основного зобов`язання; 15 421,89 грн. - 3% річних; 107 700,76 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 42 120,23 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою від 26.06.2023р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 18.07.23.

07.07.23 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він визнав позов частково в сумі основного боргу - 397 658,00 грн. Також, відповідачем подана заява про розгляд справи без участі відповідача.

Ухвалою від 18.07.2023р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 24.08.2023 р., запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

Ухвалою від 24.08.2023р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 12.09.2023.

04.09.23 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. При цьому Позивач повідомив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Сторони явку представників в судове засідання 12.09.23 не забезпечили

Судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Судом враховано, що згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.09.23р. складено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

07 грудня 2018 року між ТОВ «СДУ» та ТОВ «СЕРВІС ОІЛ» було укладено Договір поставки № б/н (надалі - Договір), згідно до умов якого Позивач (Постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити у власність Відповідача (Покупця) Товар згідно Специфікацій до Договору (далі - Товар, Продукція), а Відповідач (Покупець) взяв на себе зобов`язання, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та своєчасно оплатити цей Товар.

До вказаного Договору Сторонами були підписані Специфікації, зокрема:

- Специфікація №34 від 24 грудня 2021 року, згідно умов якої Позивач зобов`язався передати Відповідачу продукцію на загальну суму 21 966,00 грн.;

- Специфікація №36 від 11 січня 2022 року, згідно умов якої Позивач зобов`язався передати Відповідачу продукцію на загальну суму 260 820,00 грн.;

- Специфікація № 37 від 13 січня 2022 року, згідно умов якої Позивач зобов`язався передати Відповідачу продукцію на загальну суму 124 080,00 грн.;

- Специфікація №38 від 04 лютого 2022 року, згідно умов якої Позивач зобов`язався передати Відповідачу продукцію на загальну суму 25 272,00 грн.;

- Специфікація №39 від 04 лютого 2022 року, згідно умов якої Позивач зобов`язався передати Відповідачу продукцію на загальну суму 13 800,00 грн.

Пунктом 3 Специфікацій №36-39 до Договору визначені умови оплати: впродовж 45 календарних днів з дати поставки Товару.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору та Специфікацій по нього, Позивач за період з січня 2022 року по лютий 2022 року поставив Відповідачу Товар на загальну суму 460 722 грн., що підтверджується наявними видатковими накладними №: 37 від 12.01.2022р.; 62 від 14.01.2022р.; 54 від 14.01.2022р.; 114 від 21.01.2022р.; 254 від 09.02.2022р.; 292 від 14.02.2022р. Крім того, станом на 31 грудня 2021 року, заборгованість Відповідача перед Позивачем складала 62 384,00 грн., що підтверджується відповідним Актом звірки та листом від 15 серпня 2022 року за № 14/640.

22 лютого 2022 року, Відповідач частково виконав зобов`язання по оплаті Товару, сплативши на користь Позивача суму коштів, в розмірі 125 448,00 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість Відповідача перед Позивачем на момент звернення до суду склала 397 658,00 грн.

03 серпня 2022 року Позивачем на адресу Відповідача було відправлено претензію про погашення заборгованості. 15 серпня 2022 року Позивач отримав від Відповідача лист № 14/640, яким Відповідач підтвердив факт наявності заборгованості, надав Акт звірки та зазначив, що виконати зобов`язання з оплати Товару зможе провести лише після скасування воєнного стану в Україні.

Вважаючи свої права порушеними позивач, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 562 900 грн. 88 коп. заборгованості по Договору поставки бн від 07.12.2018р., де 397 658,00 грн. - сума основного зобов`язання; 15 421,89 грн. - 3% річних; 107 700,76 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 42 120,23 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання).

Як зазначено вище, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він визнав позов частково в сумі основного боргу - 397 658,00 грн.

При цьому, відповідач у відзиві підтвердив укладення між сторонами договору поставки № б/н від 07.12.2018 р., який підтверджує отримання товару на суму заборгованості у розмірі 397 658,00 грн.

Щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідач зазначив, що позовні вимоги в цій частині ним не визнаються та вважаємо, що суд має зменшити вимоги позивача у стягненні пені, 3 % річних та інфляційні витрати, так як відповідач позбавлений можливості здійснювати видаткові операції за рахунком.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 07 грудня 2018 року між ТОВ «СДУ» та ТОВ «СЕРВІС ОІЛ» було укладено Договір поставки № б/н

Виходячи із змісту укладеного Договору, договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором щодо передачі товару за період з січня 2022 року по лютий 2022 року на загальну суму 460 722 грн., що підтверджується наявними видатковими накладними №: 37 від 12.01.2022р.; 62 від 14.01.2022р.; 54 від 14.01.2022р.; 114 від 21.01.2022р.; 254 від 09.02.2022р.; 292 від 14.02.2022р. Крім того, станом на 31 грудня 2021 року, заборгованість Відповідача перед Позивачем складала 62 384,00 грн., що підтверджується відповідним Актом звірки та листом від 15 серпня 2022 року за № 14/640.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3 Специфікацій №36-39 до Договору визначені умови оплати: впродовж 45 календарних днів з дати поставки Товару.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за поставлений товар розрахувався не в повному обсязі.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 22 лютого 2022 року, Відповідач частково виконав зобов`язання по оплаті Товару, сплативши на користь Позивача суму коштів, в розмірі 125 448,00 грн. Заборгованість Відповідача перед Позивачем на момент звернення до

суду та ухвалення рішення складає 397 658,00 грн.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 397 658,00 грн. основної заборгованості по Договору поставки бн від 07.12.2018р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.5 договору поставки визначено, що за прострочення виконання зобов`язань щодо оплати Товару Постачальник має право вимагати від Покупця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення оплати.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 42 120,23 грн. пені за загальний період з 19.09.22 по 01.10.22, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 15 421,89 грн. 3% річних за загальний період з 28.02.22 по 19.06.23; 107 700,76 грн. інфляційного збільшення суми боргу за загальний період з березня 2022 по травень 2023.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо прохання відповідача зменшити вимоги позивача у стягненні пені, 3 % річних та інфляційні витрати так як відповідач позбавлений можливості здійснювати видаткові операції за рахунком, суд зазначає наступне:

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення.

Основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

У відповідності до наведених правових норм інститут зменшення неустойки (пені та штрафу) є механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Він покликаний протидіяти необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої. Цей інститут спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

З матеріалів справи суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про те, що наразі існують об`єктивні обставини, які в сукупності свідчать про обставини, які мають істотне значення чи про те, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

При цьому, суд приймає до уваги, що посилання відповідача на позбавленння можливості здійснювати видаткові операції за рахунком у зв`язку з тим, що засновником ТОВ «Сервіс Ойл» є Відкрите акціонерне товариство «Пуховичинафтопродукт», розташоване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62, не підтверджує, що саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Посилання відповідача на запроваджений воєнний стан суд вважає безпідставними, оскільки на сьогодні всі суб`єкти господарської діяльності перебувають в однакових умовах і на діяльність всіх впливають наслідки російського вторгнення, що в комплексі негативно впливає на економічну ефективність підприємств.

З огляду на наведене вище клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню Позивачу 50 % судового збору в частині заборгованості по сумі основного боргу, яка визнана відповідачем, в розмірі 2982,44 грн., в іншій частині судовий збір покладається на відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 Господарського кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви додані належним чином засвідчені копії Договору № 03/2023 від 15 червня 2023 року про надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «СДУ» та ФОП АДВОКАТ ШИБЕКО ДМИТРОМ ВАЛЕНТИНОВИЧЕМ, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП 111041 від 28 листопада 2014 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 29 від 28.11.2014 року та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.03.2020 року, ДОДАТКІВ №1 та №2 до Договору № 03/2023 від 15 червня 2023 року про надання правничої допомоги; платіжної інструкції № 963 від 16.06.2023 на суму 15 000,00 грн.

Згідно Додатку № 2 до Договору № 03/2023 від 15 червня 2023 року про надання правничої допомоги в розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які поніс Позивач, включено:

- Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання;

- Складення процесуальних документів правового характеру по суті справи (позовної заяви, тощо);

- Участь у судових засіданнях.

Позивач сплатив адвокату 15 000,00 грн. з призначенням платежу «оплата згідно Договору № 03/2023 від 15 червня 2023 року про надання правничої допомоги», що підтверджується платіжною інструкцією № 963 від 16.06.2023.

Суд зазначає, що відповідач у відзиві вказує, що спір не є складним, ТОВ «Сервіс ойл» визнає позовні вимоги в частині основної суми заборгованості, позивач може скористатися своїм правом та подати до суду заяву про розгляд справи без участі представників позивача, чи прийняти участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, що не буде занадто витратним.

За обставин викладених вище, відповідач вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу має бути зменшена до 5 000,00 грн.

Згідно з ч. 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що предметом позову є стягнення боргу, проти якого відповідач не заперечував, та вказана справа є такою, що не потребує якихось нових знань, окрім тих, що має адвокат в силу своєї професійної освіти. Крім того, адвокат позивача не брав участь у судових засіданнях, а подавав заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розумним та співрозмірним, з урахуванням складності цієї справи та витраченим адвокатом часом, розміром витрат на професійну правничу допомогу адвоката є 7 000 грн.

Керуючись статтями 130, 185, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІС ОІЛ» (адреса 36000, Полтавська обл., Полтава, вул. НЕБЕСНОЇ СОТНІ, будинок 9/17, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СДУ» (адреса 03134, м. Київ, вул. Симиренко буд.36 кор.Б, офіс 312, ) 397 658,00 грн. суми основного зобов`язання; 15 421,89 грн. 3% річних; 107 700,76 грн. інфляційного збільшення суми боргу; 42 120,23 грн. пені, 5378,46 грн. витрат по сплаті судового збору, 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

3. Повернути ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СДУ» (адреса 03134, м. Київ, вул. Симиренко буд.36 кор.Б, офіс 312, ) з Державного Бюджету України судовий збір у розмірі 2982,44 грн., сплачений згідно з платіжною інструкцією № 964 від 16.06.2023.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.09.23 р.

Суддя Киричук О.А.