ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 вересня 2023 року Справа № 924/899/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023

(ухвалене о 11:32 год. у м. Хмельницькому, повний текст складено 23.05.2023)

у справі №924/899/22 (суддя Заярнюк І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро"

про стягнення 2 571 453 грн 18 коп. заборгованості, в тому числі 1 655 375 грн 99 коп. основного боргу, 492 841 грн 45 коп. пені, 38 063 грн 11 коп. 3% річних та 385 172 грн 63 коп. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача - Бабчук О.В.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" про стягнення 2 571 453 грн 18 коп. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між сторонами договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 позивач як постачальник в повному обсязі та належним чином виконав свої зобов`язання по поставці природного газу відповідно актів приймання передачі на загальну суму 3 502 848 грн 91 коп.

Однак, відповідачем було частково сплачено за природний газ в сумі 1 847 472 грн 92 коп., у зв`язку із чим станом на 23.11.2023 за відповідачем рахується борг в сумі 1 655 375 грн 99 коп.

Також, позивач нарахував та заявив до стягнення 492 841 грн 45 коп. пені, 38 063 грн 11 коп. 3% річних та 385 172 грн 63 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" на користь ТОВ "ЙЕ Енергія" 1 655 375 грн 99 коп. основного боргу, 492 841 грн 45 коп. пені, 38 063 грн 11 коп. 3% річних та 385 172 грн 63 коп. інфляційних втрат та 38 571 грн 80 коп. судового збору.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено розмір заборгованості відповідача за договором постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 в сумі 1 655 375 грн 99 коп. та правомірністю нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, вірністю розрахунків останніх.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 11, 509, 551, 530, 549, 610, 611, 617, 625, 627, 629, 655, 662, 691, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 218, 230 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ЙЕ Енергія" в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована таким.

Розрахунки позивача не містили детального обґрунтованого періоду прострочення оплати та розміру заборгованості у відповідний період. Така невідповідність дати оплати та розрахунок прострочення, нарахувань та відповідальність за несвоєчасну оплату є незрозумілою.

В зв`язку з цим відповідач заявив клопотання про призначення судово-економічну експертизи, для встановлення правильного розміру заборгованості, однак ухвалою від 21.02.2023 Господарським судом Хмельницької області безпідставно було відмовлено у клопотанні про призначення експертизи у справі.

Не дослідження судом всіх проведених за спірним договором платежів призведе до зобов`язання відповідача сплатити позивачу завищені суми основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що на підприємстві склалася важка фінансова ситуація, спричинена зокрема, введенням воєнного стану, який є форс-мажорною обставиною, яка звільняє особу від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги та просив за аналогією з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану" позивач не повинен нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а відповідач сплачувати на користь позивача.

Судом не було враховано, що наявність форс-мажорних обставин перешкоджали виконанню грошових зобов`язань за договором поставки природного газу №41АР167-1521-20 від 28.10.2020.

Суд першої інстанції суд не застосував до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд помилково прийшов до висновку що позивні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних є обґрунтованими, чим порушив норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи

За наведеного скаржник вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 року у справі №924/899/22 є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте рішення з порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені у цьому рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, враховуючи, що суд не дослідив всебічно та повно позицію відповідача та не встановив фактичні обставини.

Також, скаржник в апеляційній скарзі просить призначити судово-економічну експертизу у справі № 924/899/22, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити питання:

- Чи підтверджується документально матеріалами справи №924/899/22 станом на 17.01.2023 факт наявності заборгованості ТОВ "СП "Дніпро" за Договором №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 перед ТОВ "ЙЕ Енергія" з огляду на висновки викладених в позовній заяві та додатками до неї?

- Чи правильно обраховано розмір пені, 3% річних та інфляційні втрати, які були нараховані ТОВ "ЙЕ Енергія" за договором №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 та є предметом розгляду у справі №924/899/22?

- Якщо так, то в якому саме розмірі з обґрунтуванням сум цього розміру?

- Чи підтверджується документально розмір заборгованості за договором №41АР167-1521-20?

Позивач подав суду відзив, в якому не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх такими, що не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права, а також аргументів позивача, викладених в позові виходячи із такого.

На виконання умов договору позивач у період з 30.11.2020 по 28.02.2022 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 3 502 848 грн 91 коп., однак відповідачем частково оплачено вартість природного газу на загальну суму 1 847 472 грн 92 коп.

В матеріалах справи наявний складений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період: листопад 2020 - жовтень 2022 між сторонами за договором №41АР167- 1521-20 від 28.10.202., згідно якого заборгованість ТОВ "СП "Дніпро" становить 1 655 375 грн 99 коп.

У зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, визначивши при цьому окремі періоди з урахуванням нарахувань та поточних оплат, детальний розрахунок викладено в позовній заяві.

На спростування розрахунків наданих позивачем, правильність яких було перевірено судом, відповідачем не було подано власних розрахунків, а тому твердження відповідача про те, що розрахунки позивача не містять детального обґрунтування періоду прострочення оплат та розміру заборгованості у відповідний період і є незрозумілими, є необґрунтованим.

Форс-мажорні обставини звільняють лише від відповідальності за порушення зобов`язання. Власне саме зобов`язання за договором підлягає виконанню, оскільки з погляду закону сам факт визнання обставин форс- мажорними не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань чи їх зміни або припинення. Більше того, для звільнення від відповідальності необхідним є доведення, що між порушенням зобов`язання та форс-мажорними обставинами є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Тобто, що саме військова агресія російської федерації проти України об`єктивно позбавила можливості контрагента здійснювати зобов`язання, передбачені договором.

Господарський суд Хмельницької області дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність всіх правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про призначення експертизи позивач зазначає, що предметом дослідження експертів, на думку відповідача, мають бути розрахунки штрафних санкцій, надані позивачем суду в обґрунтування своїх вимог. Натомість, за своєю природою такі розрахунки є нескладні, здійснені за допомогою програми "Ліга закон" з урахуванням рекомендацій відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, правильність останніх може бути перевірена судом згідно наявних в матеріалах суду доказів щодо сум нарахованих та оплачених відповідачем, а тому на думку позивача не потребують спеціальних знань.

Продовжує, що з огляду на те, що у клопотанні не обґрунтовано дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, не надано належних письмових доказів, які б свідчили про недостовірність, суперечливість доказів по справі.

Враховуючи наведене, позивач просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відмовити в задоволенні клопотання про призначення у справі №924/899/22 судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 11.09.2023 представник позивача заперечила проти доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі. Вважає оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Також просила відмовити в задоволенні клопотання про проведення судово-економічної експертизи

Від представника ТОВ "СП "Дніпро" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване зайнятістю представника в іншому засіданні та неможливістю явки до свого робочого місця, для взяття участі в засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача заперечила проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

За змістом статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Також, в силу ст. 202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом із тим необхідно зазначити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про проведення судово-економічної експертизи, суд вказує таке.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно із ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Отже, якщо суд доходить висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи йому не вистачає певних знань, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, врахувавши клопотання сторін або сформулювавши питання експерту на власний розсуд.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи .

Такий висновок щодо застосування статті 99 ГПК України є усталеним та неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.09.2019 у справі № 904/8354/16, від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, 13.08.2021 у справі № 917/1196/19.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (рішення (Dulskiy v. Ukraine) від 01.06.2006, заява № 61679/00, пункт 71) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу. Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі). В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями (ч. ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 100 ГПК України).

Суд бере до уваги, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29.05.2019 у справі № 916/989/18 вирішення питання про призначення судової експертизи є дискрецією судів першої та апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи та за умови наявності визначених статтею 99 ГПК України сукупності передумов для такого призначення.

Дискрецією встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази, надавати їм оцінку для виконання завдання господарського судочинства наділені суди першої та апеляційної інстанції як суди факту (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №522/7636/14-ц).

Між тим, з огляду на вимоги статті 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Також, апеляційний господарський суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (пункти 85- 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Таким чином, саме на суд покладений обов`язок з оцінки поданих стороною доказів, в цьому випадку - розрахунку заборгованості та штрафних санкцій.

При цьому, суд враховує, що в цьому випадку, наведені в позовній заяві, не є складними, а їх перевірка не потребує спеціальних знань. Судом береться до уваги і те, що відповідач не подав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції свого власного будь-якого контррозрахунку суми боргу та сум штрафних санкцій, який би мав на меті спростовання доводів позивача в цій частині.

Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 21.02.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, і апеляційна скарга не містить заперечень на вказану ухвалу у відповідності до ч. 3 ст. 255 ГПК України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про проведення судово-економічної експертизи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 28.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (Споживач) укладено Договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 (далі Договір, а. с. 12-13), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 1.2. Договору плановий обсяг постачання газу складає до 60,000 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.1. Договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватися, про що сторони укладатимуть додаткові угоди.

У пп. 3.2., 3.3. Договору визначено, що всього ціна газу за 1 тис.куб.м становить 7 грн 56 коп. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Згідно з п. 3.6 Договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковий період за договором складає один місяць. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно в національній валюті - гривні, в наступному порядку: оплата в розмірі 30% - до 5-го числа місяця поставки газу, 30% - до 15-го числа місяця поставки газу, - 40% до 25-го числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10-го числа місяця наступного за звітним.

Датою оплати є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.4. Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством.

У разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (п. 6.2. Договору).

Пунктом 9.1. Договору визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "ЙЕ Енергія" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. При цьому сторони укладають додаткову угоду до договору, в якій визначають плановий обсяг постачання природного газу (п. 9.2. Договору).

У п. 9.13. Договору сторони домовилися, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю у 3 роки.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

В подальшому, сторонами були укладені додаткові угоди до договору, а саме: №1 від 26.11.2020, №2 від 18.12.2020, №3 від 29.12.2020, №4 від 17.12.2021, №5 від 29.12.2021, якими зокрема, вносилися зміни щодо ціни природного газу, планових обсягів постачання газу, терміну дії договору (а. с. 15-19).

На виконання умов договору позивач у період з 30.11.2020 по 28.02.2022 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 3 502 848 грн 91 коп., що підтверджується актами приймання-передачі: №РГК800165120 від 30.11.2020 на суму 711 341 грн 69 коп.; №РГК80017944 від 31.12.2020 на суму 950 820 грн 10 коп.; №РГК81001247 від 31.01.2021 на суму 41 963 грн 38 коп.; №РГК82001309 від 31.01.2022 на суму 1 798 722 грн 92 коп.; №РГК882002902 від 28.02.2022 на суму 0,82 грн (а. с. 20-24).

Як вбачається із банківської виписки, сформованої 29.11.2022, ТОВ "СП "Дніпро" частково оплачено вартість природного газу на загальну суму 1 847 472 грн 92 коп. (а. с. 6-9).

Оскільки залишок заборгованості не був сплачений добровільно, позивач звернувся до суду із позовом в цій справі, а також нарахував та заявив до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Як убачається із встановлених обставини у цій справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1521-20 від 28.10.2020.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадків передбачених законом або договором.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вище встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 502 848 грн 91 коп., що підтверджується актами приймання-передачі, які містяться у матеріалах справи у період з 30.11.2020 по 28.02.2022.

Згідно п. 4.1 Договору - розрахунковий період за договором складає один місяць. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно в національній валюті - гривні, в наступному порядку: оплата в розмірі 30% - до 5-го числа місяця поставки газу, 30% - до 15-го числа місяця поставки газу, - 40% до 25-го числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10-го числа місяця наступного за звітним.

На виконання умов договору позивач у період з 30.11.2020 по 28.02.2022 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 3 502 848 грн 91 коп., що підтверджується актами приймання-передачі: №РГК800165120 від 30.11.2020 на суму 711 341 грн 69 коп.; №РГК80017944 від 31.12.2020 на суму 950 820 грн 10 коп.; №РГК81001247 від 31.01.2021 на суму 41 963 грн 38 коп.; №РГК82001309 від 31.01.2022 на суму 1 798 722 грн 92 коп.; №РГК882002902 від 28.02.2022 на суму 0,82 грн (а. с. 20-24).

Як вбачається із банківської виписки, сформованої 29.11.2022, ТОВ "СП "Дніпро" частково оплачено вартість природного газу на загальну суму 1 847 472 грн 92 коп. (а. с. 6-9).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АР167-1521-20 від 28.10.2020 не було здійснено оплати вартості поставленого позивачем товару в повному обсязі, зокрема відповідач лише частково розрахувався за постановлений товар на суму 1 847 472 грн 92 коп.

Таким чином, у відповідача існує заборгованість перед позивачем, за поставлений останнім товар у розмірі 1 655 375 грн 99 коп.

Отже, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам справи.

Більше того, в апеляційні скарзі не вказано доводів щодо незгоди із відповідними висновками суду першої інстанції, наведеним в оскаржуваному рішенні.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних, суд зауважує таке.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Відповідно до п. 4.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10-го числа місяця наступного за звітним.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду, викладеного у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).

Перевіривши наведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вказує, що останні є арифметично правильними, обґрунтованими та здійсненими відповідно до вимог чинного законодавства, а від так вказані вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відносно позовних вимог щодо стягнення 492 841 грн 45 коп. пені, суд вказує таке.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді, грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 6.2 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наведений в позовній заяві розрахунок пені, суд апеляційної інстанції не встановив порушень при його обчисленні, а тому погоджується із висновком суду про задоволення позову в цій частині.

Посилання скаржника на те, що позивач невірно здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, невірно визначивши періоди нарахування, включивши до них період впровадження воєнного стану з 24.02.2022 по 18.04.2022, що суперечить положенням 8 постанови Кабінету міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", є безпідставними, оскільки відповідно до п. 1 цієї постанови заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Між тим, суд апеляційної інстанції вказує, що скаржник помилково вважає за можливе застосування до спірних відносин законодавства, котре стосується надання житлово-комунальних послуг, в той час коли між сторонами існують зобов`язання щодо поставки товару та його оплати, а отже вищевказана постанова Кабінету міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" не регулює спірні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем.

Окрім того, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, спричинених повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України, скаржник не вказує конкретного впливу таких обставин на неможливість виконання ним своїх зобов`язань у спірних правовідносинах, а також не підтверджує це належними та допустимими доказами.

Відносно посилання скаржника на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд апеляційної інстанції вказує таке.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Натомість, предметом Договору є поставка товару - газу, а тому на спірні правовідносини не розповсюджуються приписи п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а в ухвалі про відкриття апеляційного провадження суд на підставі ч. 5 ст. 262 ГПК України зупинив дію оскаржуваного рішення, то суд дійшов висновку про поновлення дії рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22- без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2023 у справі №924/899/22.

3. Справу № 924/899/22 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.