ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/3349/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ПрАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат": Яковлєв А.В.,

Головного управління ДПС у Львівській області: Несторович Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 (у складі колегії суддів: Матущак О.І. - головуючий, Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.)

та ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.04.2023 (суддя Цікало А.І.)

у справі № 914/3349/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Октант"

до Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи та стислий зміст заяви

1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном Боржника.

2. У березні 2023 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі - Податковий органі) подало заяву з грошовими вимогами до Боржника на суму 27821789,31 грн, які складаються з:

- земельного податку, Волноваський район, у розмірі 831612,46 грн (податкова декларація від 18.02.2022 на суму 910135,01 грн, залишок несплаченої суми - 831612,46 грн);

- земельного податку, м. Лиман, у розмірі 16423,51 грн (податкова декларація від 09.02.2022 на суму 17943,13 грн, залишок несплаченої суми - 16423,51 грн);

- податку на нерухоме майно, Волноваський район, у розмірі 252147,10 грн (податкова декларація від 08.02.2022 на суму 262148,25 грн, залишок несплаченої суми - 252147,10 грн);

- орендної плати з юридичних осіб, м. Вугледар, у розмірі 6071419,90 грн (податкова декларація від 09.02.2022 на суму 6480309,15 грн, залишок несплаченої суми - 6071419,90 грн);

- орендної плати з юридичних осіб, Волноваський район, у розмірі 2059,50 грн. (податкова декларація від 09.02.2022 р. на суму 2246,73 грн., залишок несплаченої суми становить 2059,50 грн.);

- орендної плати з юридичних осіб, Мангушський район, у розмірі 25960,67 грн (податкова декларація від 09.02.2022 на суму 25972,65 грн, залишок несплаченої суми - 25960,67 грн);

- єдиного внеску в розмірі 1391470,42 грн (податкова декларація від 04.02.2022 на суму 2340757,01 грн, залишок несплаченої суми - 1391470,42 грн);

- податку на додану вартість у розмірі 19230695,75 грн (податкове повідомлення-рішення №9 від 15.06.2021 на суму 6686253,75 грн; податкове повідомлення-рішення №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 на суму 12544442,00 грн).

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №200/8346/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022, задоволено адміністративний позов Боржника до Головного управління ДПС у Донецькій області - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області №9 від 15.06.2021.

4. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №200/10191/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022, задоволено позов Боржника до Головного управління ДПС України у Донецькій області - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021, яким Боржнику збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальній сумі 12544442,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 8362961,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 4181481,00 грн.

Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.04.2023, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2023, зокрема, визнано вимоги Податкового органу до Боржника на суму 8591093,56 грн (з яких 7199623,14 грн (податкові зобов`язання) - вимоги третьої черги; 1391470,42 грн (єдиний внесок) - вимоги другої черги); витрати Податкового органу зі сплати судового збору в розмірі 5368,00 грн за подання заяви з кредиторськими вимогами покладено на Боржника - вимоги першої черги. Вимоги Податкового органу на суму 19230695,75 грн відхилено.

6. Судові рішення мотивовані тим, що вимоги Податкового органу до Боржника на суму 8591093,56 грн обґрунтовані, підтверджені належними доказами, тому підлягають визнанню. Водночас вимоги Податкового органу до Боржника з податку на додану вартість у розмірі 19230695,75 грн, які виникли на підставі податкового повідомлення-рішення №9 від 15.06.2021 (на суму 6686253,75 грн) та податкового повідомлення-рішення №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 (на суму 12544442,00 грн), підлягають відхиленню, оскільки зазначені податкові повідомлення-рішення визнані протиправними та скасовані рішеннями суду, що набрали законної сили.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

7. Податковий орган подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині невизнання його кредиторських вимог в сумі 19230695,75 грн, ухвалити нове рішення про задоволення грошових вимог Податкового органу в повному обсязі.

8. Касаційна скарга мотивована наявністю підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

9. Податковий орган зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. На думку Податкового органу, суди при ухваленні оспорюваних рішень поверхнево дослідили докази та допустили формальний підхід до винесених рішень попри те, що він звернувся до господарського суду в межах цієї справи та у спосіб, встановлений Господарським процесуальним кодексом України і КУзПБ, подавши належним чином заяву про визнання кредиторських вимог та обґрунтувавши її. Зокрема, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що Податковий орган подав касаційні скарги на судові рішення у справах №200/8346/21 і №200/10191/21, за якими відкрито касаційній провадження Верховним Судом.

10. Також Податковий орган вважає неправильним застосування судами першої та апеляційної інстанцій частини 4 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ). При цьому Податковий орган зазначає, що стосовно грошових зобов`язань, які оскаржуються в адміністративних справах та заявлені в межах справи про банкрутство, правову позицію висловили Верховний Суд України в постанові від 21.04.2015 у справі №21-91а15 та Верховний Суд у постанові від 15.12.2020 у справі №904/1693/19.

11. Податковий орган наголошує, що ця справа має великий суспільний інтерес та має резонансний характер, оскільки передумовою подання заяви про визнання кредиторських вимог до Боржника стала несплата податкового бору в сумі 328799,78 грн, а несплата та ненадходження узгодженої великої суми податкового боргу призвело до дефіциту Державного бюджету України.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

12. Боржник подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

13. Посилаючись на положення статті 124 Конституції України, пункту 56.18 статті 56, підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60, підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Боржник заперечує проти твердження Податкового органу про те, що на момент відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника суми за податковими повідомленнями-рішеннями №9 від 15.06.2021 і №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 не були узгодженими, адже судові рішення у справах №200/8346/21 і №200/10191/21 набрали законної сили.

14. Зокрема, Боржник зауважує на правові позиції, викладені в постановах Верховного суду від 31.08.2018 у справі №803/669/17, від 27.09.2022 у справі №380/7694/20, від 03.08.2022 у справі №160/5671/21, від 18.08.2021 у справі №200/10626/19-а.

15. Також Боржник наголошує, що факт подання касаційних скарг на відповідні судові рішення та відкриття касаційних проваджень не тягне правових наслідків у частині їх дії, не скасовує чи зупиняє їх чинність.

Позиція Верховного Суду

16. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

17. Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду заяви Податкового органу про визнання його грошових вимог до Боржника в частині невизнання його кредиторських вимог в сумі 19230695,75 грн податку на додану вартість.

18. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

19. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).

20. Необхідно наголосити, що в силу вимог статей 8, 129, 1291 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

21. Верховенство права та обов`язковість судового рішення віднесені до основних засад (принципів) господарського судочинства також положеннями частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

22. У статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення містить частина 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

23. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема наведеною в рішенні від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Ходлинг" проти України", яка застосовується судами як джерело права відповідно до вимог пункту 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України) одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

24. Верховний Суд неодноразово (зокрема у постанові від 27.02.2020 у справі №918/99/19) зауважував на необхідність дотримання принципу юридичної визначеності як одного з основоположних аспектів верховенства права, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто остаточності судових рішень.

25. Відповідно до статті 1 КУзПБ грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) тощо.

26. У підпункті 14.1.1561 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу ("Податок на додану вартість")) визначено як загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

27. Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

28. Податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

29. Згідно з положеннями пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

30. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (підпункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

31. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (на яку посилається Податковий орган у касаційній скарзі) з огляду на положення наведених норм Податкового кодексу України виснувала, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховувалися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

32. Приймаючи до уваги посилання Податкового органу на наведену правову позицію, Верховний Суд вважає її нерелевантною щодо правовідносин у цій справі, адже на відміну від справи №233/2021/19, а також справи №21-91а15 (на постанову Верховного Суду України від 21.04.2015 в якій посилається Податковий орган), податкові повідомлення-рішення №9 від 15.06.2021 і №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 на час заявлення Податковим органом відповідних грошових вимог у цій справі та розгляду їх місцевим господарським судом не лише були предметом оскарження в адміністративному суді, але й були скасовані за наслідками такого оскарження.

33. Водночас у силу положень підпункту 60.1.4 пункту 60.1 і пункту 60.5 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, зокрема, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу. У такому випадку податкове повідомлення-рішення вважається відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

34. Тобто відповідно до наведених норм Податкового кодексу України з урахуванням частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після ухвалення постанов Першого апеляційного адміністративного суду у справах №200/8346/21 і №200/10191/21 податкові повідомлення-рішення №9 від 15.06.2021 і №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 є скасованими та вважаються відкликаними, а отже не можуть підтверджувати наявність у Боржника невиконаного зобов`язання зі сплати податків у визначених у них розмірах.

35. Зважаючи на викладене та керуючись принципом юридичної визначеності, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що грошові вимоги Податкового органу до Боржника в сумі 19230695,75 грн податку на додану вартість, обґрунтовані податковими повідомленнями-рішеннями №9 від 15.06.2021 (на суму 6686253,75 грн) і №8307/05-99-07-19 від 23.07.2021 (на суму 12544442,00 грн), не підлягали визнанню, адже на час заявлення та розгляду цих вимог зазначені податкові повідомлення-рішення були скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

36. При цьому Верховний Суд відхиляє доводи Податкового органу щодо відкриття касаційних проваджень за його касаційними скаргами у справах №200/8346/21 і №200/10191/21, адже самий лише факт касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій не зупиняє їх виконання та не зупиняє їх дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання). Відповідно до положень статей 340, 355, 375 Кодексу адміністративного судочинства України питання про таке зупинення до закінчення перегляду судового рішення в касаційному порядку вирішується судом касаційної інстанції в порядку підготовки справи до касаційного розгляду шляхом постановлення ухвали.

37. При зверненні з касаційною скаргою в цій справі Податковий орган не навів посилання на конкретні надані учасниками справи, але невраховані судами першої та апеляційної інстанцій докази, які б підтверджували скасування або зупинення дії судових рішень у справах №200/8346/21 і №200/10191/21 тощо. Тому Верховний Суд вважає безпідставним твердження Податкового органу про поверхневе дослідження доказів судами попередніх інстанцій та формальний підхід до винесення судових рішень.

38. Водночас Верховний Суд вважає слушним зауваження апеляційного господарського суду про передбачений положеннями статей 320-325 Господарського процесуального кодексу України механізм перегляду судових рішень у випадку, коли підставою для його ухвалення стало інше судове рішення, яке в подальшому скасовано (зокрема за наслідками касаційного перегляду).

39. Крім того, на думку Верховного Суду, безпідставним є посилання Податкового органу у касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій частини 4 статті 90 КУзПБ, згідно з якою у випадках, передбачених пунктами 5-8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Адже під час ухвалення оскаржених Податковим органом судових рішень питання щодо закриття провадження у справі не вирішувалось, відповідно, положення наведеної норми КУзПБ не були застосовані та не підлягали застосуванню. При цьому Податковий орган у касаційній скарзі не наводить аргументів про наявність на момент ухвалення оскаржених судових рішень правових підстав для закриття провадження у справі, передбачених пунктами 5-8 частини 1 статті 90 КУзПБ та, відповідно, зазначення відомостей, передбачених у частині 4 цієї статті.

40. Що стосується доводів Податкового органу про великий суспільний інтерес до цієї справи та її резонансний характер, дефіцит Державного бюджету України, Верховний Суд зауважує, що наведені обставини не є достатньою підставою для визнання грошових вимог до Боржника, протиправність нарахування яких Податковим органом встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним. Водночас Верховний Суд у цьому контексті також зазначає про безпідставне твердження Податкового органу про несплату Боржником та ненадходження до Державного бюджету України саме узгодженої суми податкового боргу, адже це суперечить наведеному в Податковому кодексі України визначенню податкового боргу з урахуванням обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Звертаючись з касаційною скаргою, Податковий орган не довів неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.

42. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних ухвали та постанови.

Розподіл судових витрат

43. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.04.2023 у справі №914/3349/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Погребняк