ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" вересня 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/1011/23

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ", вул. Івана Акінфієва, буд. 18, м. Дніпро, 49027, код - 43049704

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА", вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, код - 32320510

про стягнення 203 810,64 грн заборгованості

В С Т А Н О В И В :

31.07.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 27.07.2023 року) (вх.канц. № 1014/23 від 31.07.2023 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" про стягнення 203 810,64 грн заборгованості, з яких 163 448,09 грн пені, 28 896,55 грн інфляційних втрат, 11 466,00 грн 3% річних за договором поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 року.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року відкрито провадження у справі № 902/1011/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.09.2023 року.

07.08.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява (№01-34/7464/23 від 14.08.2023 року) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року забезпечено участь уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича, в судовому засіданні 06.09.2023 року в режимі відеоконференції в приміщенні Бабушнінського районного суду Дніпропетровської області (зал № 1 ВКЗ).

29.08.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 28.08.2023 року), в якому останній просить суд зменшити заявлений розмір нарахованих до стягнення штрафних санкцій та відмовити у стягненні 203 810,64 грн.

29.08.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 28.08.2023 року), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

05.09.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 05.09.2023 року про долучення до матеріалів справи документів. В якості додатків до клопотання останнім долучено відповідь на відзив на позовну заяву (б/н від 04.09.2023 року).

У судовому засіданні 06.09.2023 року прийняв участь представник позивача. Представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд зазначає, що відповідачу ухвалу суду надіслано засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою місцезнаходження.

Як вбачається з відомостей з веб-ресурсу АТ "Укрпошта", адресована відповідачу ухвала від 07.08.2023 року, "вручено особисто" 14.08.2023 року.

Ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси

Отже, відповідача завчасно, з дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, повідомлено про наявність позовного провадження у справі.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Перебіг строків судового розгляду починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (Рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи отримання сторонами ухвали суду про відкриття провадження у справі, в якій встановлено час на вчинення процесуальних дій, з огляду на наявність доказів завчасного її отримання, суд вирішив розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" умов укладеного договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 року, в частині оплати товару утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 року у справі № 902/1221/22 позов задоволено частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" борг в сумі 467 889,81 грн, інфляційні втрати в сумі 22 537,58 грн, штраф в сумі 40 394,45 грн, пеню в сумі 6 657,51 грн, відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 11 658,03 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" з Державного бюджету України 50 % судового збору в сумі 4 262,17 грн.

При цьому, відмовлено в стягненні боргу в розмірі 4 941,00 грн та закрито провадження в частині стягнення боргу в сумі 100 400,01 грн.

У зв`язку з непогашенням заборгованості позивачем донараховано пеню, суму інфляційного збільшення та 3% річних до моменту сплати заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову зазначаючи про те, що стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань перетворюється на тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

На належне виконання зобов`язань за договором на ТОВ "Агромаш-Калина" вплинули обставини пов`язані із військовою агресією російської федерації проти України.

При цьому, на підприємстві ТОВ "Агромаш-Калина" мобілізовано 27 працівників, яким виплачувалась середня заробітна плата, що несе додаткове фінансове навантаження для підприємства.

ТОВ "Агромаш-Калина" надано необхідну благодійну допомогу та автомобілі Збройним силам України та волонтерським організаціям, що було необхідним у період з 24.02.2022 року.

Підприємством передавалось громаді 150 бронежилетів, виготовлялись протитанкових їжаки у кількості 350 штук та надавалась благодійна допомога.

ТОВ "Агромаш-Калина" є продавцем (постачальником) власної продукції, при цьому у період з 24.02.2022 року контрагенти за договорами несвоєчасно здійснювали оплату за поставлену продукцію.

В зв`язку з чим загальний розмір дебіторської заборгованості за поставлену ТОВ "Агромаш-Калина" продукцію по договорам поставки з контрагентами складає 18 286 101,39 грн.

Окрім того, на думку відповідача заявлені до стягнення судові витрати є необґрунтованими та завищеними.

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає про відсутність підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 26.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" (Покупець) укладено договір поставки № 26/01/2021.

Умовами даного Договору сторони погодили наступне:

- за даним Договором постачальник зобов`язується у порядку та строки, встановлені цим договором, постачати (передати у власність) покупцю металопродукцію (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар, у порядку та строки встановлені Договором оплатити вартість товару (п.1.1. Договору);

- кожна партія товару визначається Специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1) в якій зазначається: найменування (асортимент, номенклатура за сортами, марками, типами, розмірами) кількість, ціна за одиницю, загальна сума товару, що поставляється за цим Договором, а також умови, терміни поставки та оплати (п.1.2. Договору);

- постачальник гарантує, що є власником товару, що постачається за цим Договором і товар будь-яким способом не відчужений, не закладений, не перебуває в спорі і під арештом, прав щодо нього у третіх осіб не має (п. 1.3. Договору);

- товар може поставлятися частинами (партіями) в межах Специфікації. Під партією розуміється: автомобільна норма або інша норма, що вказана в одному товарно-транспортному документі (п. 1.4. Договору);

- за цим Договором покупцю на усну чи письмову вимогу може бути надано послугу різання металопрокату та послуги транспортування металопрокату. Вартість таких послуг вноситься до рахунку на оплату покупцю (п. 1.5. Договору);

- кількість товару обумовлюється в Специфікаціях до Договору (п.2.1. Договору);

- умови поставки, товару по кожній окремій партії обумовлюється сторонами в Специфікації до Договору (п. 4.1. Договору);

- продаж (поставка) товару за цим Договором здійснюється автотранспортом на умовах ЕХW (або на умовах узгоджених сторонами у Специфікації) відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010», які застосовуються з урахуванням особливостей, які випливають із умов цього Договору (п.4.2. Договору);

- приймання товару за найменуванням, кількість здійснюється сторонами на складі постачальника за адресою: Криворізьке шосе 1, вул. Базова 4 або згідно умов поставки, відповідно до чинного законодавства та умов цього Договору (п.4.3. Договору);

- право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі та/або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту передачі-приймання товару на складі постачальника або передачі товару перевізнику. Факт передачі засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Дата отримання партії товару покупцем вказується в накладній, та у товарно-транспортній накладній при передачі товару вантажоперевізнику покупця (п. 4.4. Договору);

- при доставці товару перевізниками покупця, товар вважається переданим по кількості, асортименту, якості (крім прихованих недоліків) на складі постачальника. В такому випадку перевізник, який прийняв вантаж без заперечень і зауважень несе відповідальність за збереження вантажу перед покупцем (п. 4.5. Договору);

- при наявності товару на складі постачальника передача товару покупцю здійснюється протягом 3 робочих днів з моменту отримання передоплати за поставлений товар, якщо інше не узгоджено сторонами в Специфікації до цього Договору (п. 4.6. Договору);

- сторони домовились що доставка товару (транспортні витрати) на склад покупця автомобільним транспортом постачальника може оплачуватися окремо на підставі рахунку, наданого постачальником. Покупець здійснює замовлення послуг різання металопрокату та/чи послуг транспортування металопрокату шляхом подання письмової заявки довільної форми (п. п.4.7-4.8. Договору);

- ціна товару визначається на підставі узгодженої сторонами у Специфікації і може бути змінена за попереднім узгодженням сторін в Специфікації до цього Договору. Загальна сума цього Договору визначається сумою вартостей всіх партій товару, поставленого на підставі рахунку - фактури та Специфікації до цього Договору (п. п. 5.1, 5.2. Договору);

- термін оплати вказується у Договорі, Специфікації та в рахунках на оплату (п. 5.6. Договору);

- оплата товару здійснюється покупцем у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника у строк, визначений у Специфікації до цього Договору (п. 6.1. Договору);

- покупець здійснює оплату за цим Договором на умовах і у терміни передбачені у відповідних Специфікаціях до цього Договору (п. 6.3. Договору);

- приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною та товарно-транспортній накладній у випадку передачі товару вантажоперевізнику покупця (п. 7.2. Договору).

11.01.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 року якою продовжено строк дії договору до 31.12.2022 року.

На виконання умов договору між сторонами підписано ряд Специфікацій, які наявні в матеріалах справи.

За отриманий товар відповідач розрахувався частково, в зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість в сумі 467 889,81 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, у тому числі нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 року у справі № 902/1221/22позов задоволено частково стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" борг в сумі 467 889,81 грн, інфляційні втрати в сумі 22 537,58 грн, штраф в сумі 40 394,45 грн, пеню в сумі 6 657,51 грн, відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 11 658,03 грн.

При цьому, відмовлено в стягненні боргу в розмірі 4 941,00 грн та закрито провадження в частині стягнення боргу в сумі 100 400,01 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року по справі № 902/1221/22 задоволено частково апеляційні скарги; суду першої інстанції змінено в частині стягнення пені та штрафу.

Також, змінено Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі № 902/1221/22.

У період з 24.07.2023 по 27.07.2023 рр. ТОВ "Агромаш-Калина" погашено суму заборгованості, розмір якої підтверджено судовими рішеннями у справі № 902/1221/22 (т. 1 а.с. 55-57, 66).

З урахуванням періоду прострочення оплати заборгованості до 23.07.2023 року, позивачем донараховано пеню в розмірі 163 448,09 грн, інфляційні втрати в сумі 28 896,55 грн та 3 % річних в сумі 11 466,00 грн.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача щодо сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останнім.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 13 ГПК України). За положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 року у справі № 902/1221/22 позов задоволено частково стягнуто з ТОВ "АГРОМАШ-КАЛИНА" на користь ТОВ "ЛЕМАН ІНВЕСТ" борг в сумі 467 889,81 грн, інфляційні втрати - 22 537,58 грн, штраф - 40 394,45 грн, пеню - 6 657,51 грн, відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 11 658,03 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року по справі № 902/1221/22 задоволено часткрво апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 року; задоволено частково апеляційну скаргу ТОВ "Агромаш-Калина" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі № 902/1221/22.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 року в справі № 902/1221/22 змінено в частині стягнення пені та штрафу та викладено п. 2 та 4 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" борг в сумі 467 889 грн 81 коп., інфляційні втрати в сумі 22 537 грн 58 коп., штраф в сумі 201 972 грн 23 коп., пеню в сумі 33 287 грн 53 коп., відшкодування витрат на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 11 658 грн 03 коп..

4. В стягненні суми боргу в розмірі 4 941 грн, штрафу в сумі 201 972 грн 23 коп., пені в сумі 33 287 грн 53 коп. - відмовити."

Також, змінено Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі №902/1221/22 та викладено пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 25 000 грн."

В решті Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2023 року в справі № 902/1221/22 залишено без змін.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000,00 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6 349,45 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" 4 235,55 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, зазначила, що преюдиційне значення надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Тож, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти щодо наявності або відсутності яких виник спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Отже, позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати до дати фактичного повного погашення суми заборгованості.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є правомірною, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідачем не надано іншого розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат, тому позов у частині вимог про стягнення 28 896,55 грн інфляційних втрат, 11 466,00 грн 3% річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 163 448,09 грн пені, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми пені, судом помилок не виявлено.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобов`язань по оплаті за цим договором він несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахування сум встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20 % відсотків від суми заборгованості.

Оплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за договором (п. 8.3 Договору).

Отже, позивачем правомірно нараховано пеню поза межами шестимісячного строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, в силу п. 7 Розділу IX Прикінцеві Положення ГК України, зазначений строк продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який припинено 01.07.2023 року.

При вирішенні питання щодо остаточної суми стягнення пені з урахуванням позиції відповідача, суд враховує наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Дослідивши матеріали даної справи, судом враховано:

- термін прострочення виконання основного зобов`язання, який складав більше 10 місяців;

- компенсацію позивачу втрат шляхом нарахування інфляційних втрат, 3 % річних, а також пені за судовим рішенням у іншій справі;

- добровільне погашення суми заборгованості після набрання чинності судовим рішенням.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення пені з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, судом враховано докази, долучені відповідачем до відзиву, які підтверджують придбання обладнання для Збройних Сил України, перерахування коштів, виготовлення засобів спеціального призначення, мобілізації працівників (т. 1 104-107, 113).

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 50%.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 81 724,05 грн пені, що за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 81 724,04 грн пені.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання з приводу розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, код - 32320510) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" (вул. Івана Акінфієва, буд. 18, м. Дніпро, 49027, код - 43049704) 81 724,05 грн - пені, 28 896,55 грн - інфляційних втрат, 11 466,00 грн - 3% річних.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" 81 724,04 грн - пені.

4. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 19.09.2023 року о 09:30 год.

5. Встановити сторонам строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень щодо понесених стороною витрат, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами протягом п`яти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

6. Судове засідання 19.09.2023 року о 09:30 год. у справі № 902/1011/23 провести в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Вінницької області за адресою: вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, зал №1.

7. Доручити Бабушкінському районному суду Дніпропетровської області (зал № 1 ВКЗ), забезпечити проведення судового засідання у справі № 902/1011/23, яке призначено на 19.09.2023 року о 09:30 год., в режимі відеоконференції за участю уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ", адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича.

8. Примірник повного судового рішення протягом двох днів з дня складання направити учасникам справи в електронній формі на офіційні електронні адреси; за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та засобами електронного зв`язку: позивачу - , представнику позивача адвокату Ковальчуку Д.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - , Бабушкінському районному суду Дніпропетровської області - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Івана Акінфієва, буд. 18, м. Дніпро, 49027)

3 - відповідачу (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)