РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.08.2023Справа № 910/15200/21 (910/9700/23)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" в особі уповноваженої особи засновника - Генерального директора ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" -1

Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" -2

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" -3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар"

про визнання недійсним Договору поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандісон" від 11.06.2019

в межах справи № 910/15200/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер"

про банкрутство

Суддя Івченко А.М.

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/15200/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" про банкрутство.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" в особі уповноваженої особи засновника - Генерального директора ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним Договору поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандісон" від 11.06.2019 в межах справи № 910/15200/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; запропоновано відповідачам у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження надати суду: - відзиви на позов, складений з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на чинне законодавство та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем; - докази направлення відзивів позивачу; запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзивів на позов надати суду відповідь на відзиви на позов, а також докази направлення відповіді на відзиви відповідачам; визначено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідачів, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 3, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України); залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів; запропоновано третій особі надати пояснення.

06.07.2023 від відповідача 1 надійшов відзив.

25.07.2023 від відповідача 2 надійшов відзив.

01.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач, відповідачі та третя особа були повідомлені про відкриття провадження у справі відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Буддевелопмент Київ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» укладено попередній договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандісон», за умовами якого продавець зобов`язується придбати та у подальшому відчужити (продати) покупцю шляхом укладення основного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандісон», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити частку в статутному капіталі Товариства у розмірі 40,00%.

10.06.2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Попереднього договору, відповідно до умов якої розмір частки, що планується набути продавцем, складає 140 000 000,00 грн, що становить 93,33% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандісон».

Пунктом 3.1 попереднього договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 10.06.2019 року) визначено, що продавець згодний буде продати, а покупець згодний буде купити частку у статутному капіталі Товариства за 142 179 258,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2 попереднього договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 10.06.2019 року) за домовленістю сторін вартість частки сплачується покупцем наступним чином: 50,00% сплачується покупцем з моменту підписання попереднього договору та в строк до 01.08.2019, решта вартості частки сплачується покупцем в строк до 31.12.2020 року.

За умовами пункту 1.4. Попереднього договору купівлі-продажу частки продавець зобов`язується протягом 90 календарних днів стати учасником Товариства, набути у власність частку та укласти з покупцем основний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства.

На забезпечення виконання вказаного зобов`язання було укладено ряд договорів поруки, зокрема, Договір поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандісон» від 11.06.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Буддевелопмент Київ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер».

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки, на підставі цього Договору Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов`язань Боржника у їх повному обсязі як солідарний Боржник.

Згідно з положеннями пункту 2.1. Поручитель бере на себе усі зобов`язання Боржника у разі невиконання зобов`язань у відповідності до умов Основної угоди.

ТОВ «Комплекс Агромарс» взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором не виконало, з огляду на що до нього були пред`явлені грошові вимоги щодо повернення передплати за Попереднім договором з боку кредитора.

У зв`язку із неможливістю задовольнити ці вимоги, ТОВ «Буддевелопмент Київ» звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Позивач зазначає, що аналогічні вимоги щодо погашення боргу були також пред`явлені до поручителя за Попереднім договором, зокрема, до ТОВ «Курганський бройлер», та подано заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Даний спір виник у зв`язку із оспорюванням позивачем законності Договору поруки.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним правочину позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

В даному випадку, як на підставу для визнання недійсними Договору поруки позивачем вказується на те, що він суперечить ст.ст. 203, 546, 548, 553, 635 ЦК України та ст. 182 ГК України, оскільки укладений на забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором, який в свою чергу встановлює єдине зобов`язання - укласти основний договір в майбутньому, виконання якого не може бути забезпечено порукою.

Тобто, по своїй суті доводи позивача зводяться до того, що оскаржуваний договір було укладено на забезпечення неіснуючого зобов`язання, що і є на його думку правовою підставою для визнання його недійсним.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вирішив відмовити у задоволенні позовної заяви на підставі такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім являється договір, сторони якого зобов`язуються впродовж певного терміну (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, передбачених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Аналогічна норма ст. 182 ГК України встановлює, що за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується в певний термін, але не пізніше за один рік з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Виходячи з наведених норм суд відзначає, що в класичному вигляді попередній договір зумовлює виникнення у його сторін єдиного спільного зобов`язання - укласти на визначених умовах та у встановлені строки основний правочин.

Поряд з цим, в силу приписів ст.ст. 6, 626-628 ЦК України сторони є вільними у визначенні обсягу та видів власних прав і обов`язків в межах одного правочину.

В даному випадку, із змісту Попереднього договору вбачається, що окрім укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандісон", сторонами було взято на себе також наступні обов`язки:

1) ТОВ "Комплекс Агромарс":

- придбати частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандісон" у розмірі 93,33% (не грошове зобов`язання, встановлене п.п. 1.1, 1.4 Попереднього договору);

- протягом трьох календарних днів у випадку не укладення основного договору повернути на користь покупця суму оплачених останнім коштів (грошове зобов`язання з відкладальною умовою, встановлене п. 5.3 Попереднього договору);

2) ТОВ "Буддевелопмент Київ":

- оплатити вартість частки у розмірі 142 179 258,00 грн. наступним чином: 50% з моменту підписання Попереднього договору та в строк до 01.08.2019, решта - в строк до 31.12.2020 (грошове зобов`язання, встановлене п.п. 3.1, 3.2 Попереднього договору).

З огляду на викладене судом відхиляються доводи позивача з приводу того, що Попереднім договором між сторонами було встановлено виключно одне зобов`язання щодо укладення в майбутньому основного правочину, адже безпосереднім змістом Попереднього договору підтверджується виникнення інших прав та обов`язків (грошових зобов`язань) сторін за їх волею в порядку статей 6, 11, 509, 626-628 ЦК України, що не заборонено законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За умовами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Суд відзначає, що оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи I та II кн. 5 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести:

- визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо;

- обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- відомості про сторони: кредитора і поручителя;

- відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК України)).

В даному випадку із змісту Договору поруки вбачається, що при його укладенні сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов такого виду правочину, визначених як необхідних до погодження чинним законодавством України.

Зокрема, сторонами було визначено, що:

- поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх існуючих та майбутніх грошових зобов`язань боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору (п. 1.1 Попереднього договору з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- розмір усіх існуючих та майбутніх грошових зобов`язань боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору визначається відповідно до Попереднього договору (п. 1.2 Попереднього договору з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- порука в повному обсязі поширюється на усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору, а також змін та/або доповнень до нього з моменту набрання ними чинності (п. 1.3 Попереднього договору з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- поручитель бере на себе усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору, у разі не виконання боржником зобов`язань у відповідності до умов Попереднього договору (п. 2.1 Попереднього договору з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- поручитель зобов`язаний належно повністю виконати усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору,, у випадку та з моменту виникнення заборгованості Боржника у зв`язку з порушенням умов Попереднього договору чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (ліквідація, відсутність коштів, банкрутство, інші боргові чи кредитні зобов`язання, тощо) (п. 2.2 Попереднього договору з урахуванням визначених у вступній частині термінів).

З огляду на викладені істотні умови Договору поруки, які були погоджені всіма учасниками спірних правовідносин (поручителем - ТОВ "Курганський бройлер"; кредитором - ТОВ "Буддевелопмент Київ"; боржником - ТОВ "Комплекс Агромарс"), адже такий правочин є тристороннім, вбачається, що забезпеченим такою порукою зобов`язанням ТОВ "Комплекс Агромарс" виступило саме його грошові зобов`язання перед ТОВ "Буддевелопмент Київ", а не зобов`язання з укладення в майбутньому основного договору згідно Попереднього договору.

При цьому, як було встановлено судом раніше, грошовим зобов`язанням ТОВ "Комплекс Агромарс" перед ТОВ "Буддевелопмент Київ" за Попереднім договором виступало саме грошове зобов`язання із повернення на користь останнього сплачених ним коштів у випадку не укладення основного договору у визначені строки.

Тобто, має місце встановлення в оскаржуваному договорі поруки за виконання боржником грошового зобов`язання, яке може настати в майбутньому у випадку не укладення основного договору, що в повній мірі відповідає як нормі ст. 553 ЦК України, так і загальним положенням про зобов`язання та про договори (розділи I та II кн. 5 ЦК України).

За наведених обставин судом відхиляються твердження позивача про неможливість забезпечення порукою Попереднього договору, оскільки поручитель не може змусити боржника укласти основний договір або укласти такий договір за нього, адже наведене не відповідає встановленому судом предмету Договору поруки, яким є встановлення поруки саме за грошове зобов`язання боржника, яке полягає в обов`язку відшкодувати заборгованість боржника за попереднім договором, а не в обов`язку укласти такий договір замість боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов попереднього договору ТОВ «Буддевелопмент Київ» за період з 24.06.2019 по 23.10.2020 було перераховано на рахунок ТОВ «Комплекс Агромарс» грошові кошти у загальному розмірі 134 150 543,45 грн.

Проте, ТОВ «Комплекс Агромарс» своїх зобов`язань за Попереднім договором перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» не виконало, у зв`язку з чим товариство-покупець також зверталося до товариства-продавця з претензіями від 30.10.2019 № 30/10, від 05.02.2020 № 05/02, від 31.08.2020 № 31/08, від 29.10.2020 № 29/10, в яких просило повернути отримані за Попереднім договором кошти та сплатити штраф.

Отже, у зв`язку з не укладанням основного договору з вини ТОВ «Комплекс Агромарс» у встановлені Попереднім договором строки, останнє мало повернути покупцю суму сплачених коштів протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку.

Саме виконання вказаного зобов`язання і було забезпечено згідно Договору поруки.

Більш того, наведені обставини щодо невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» власних грошових зобов`язань за Попереднім договором щодо повернення на користь ТОВ «Буддевелопмент Київ» отриманих від останнього коштів за наслідками не укладення основного договору підтверджуються ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 у справі №910/15043/21 про відкриття на цій підставі провадження у справі про банкрутство ТОВ «Комплекс Агромарс», якою було визнано відповідні грошові вимоги кредитора до боржника.

Тобто, вказаним судовим рішенням було встановлено виникнення та невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» грошового зобов`язання за Попереднім договором.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи суб`єктний склад учасників даної справи та справи №910/15043/21 наведені обставини (підтвердження виникнення та невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» грошового зобов`язання за Попереднім договором) мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

В положеннях п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 зазначалося, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для повторного доказування зазначених обставин, адже їх існування підтверджує судове рішення у спорі, учасниками яких були сторони даної справи, які не можуть бути поставлені під сумнів (переоцінка даних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів судового рішення у справі №910/15043/21, що є недопустимим).

Отже, забезпечення відповідно до умов Договору поруки виконання грошового зобов`язання боржника, встановленого в п. 5.3. Попереднього договору, а саме: повернення сплачених ТОВ «Буддевелопмент Київ» коштів у випадку якщо договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі не буде укладено протягом строку, встановленого в п. 1.4. даного договору, з вини продавця (ТОВ «Комплекс Агромарс»), є правомірним та ґрунтується на приписах ст. 553 ЦК України, адже дійсність такого зобов`язання підтверджується в т.ч. судовим рішенням, яке не може бути поставлено під сумнів.

На підставі цього, судом також відхиляється твердження позивача про припинення будь-яких зобов`язальних правовідносин за Попереднім договором у зв`язку з не укладенням основного договору, адже, по-перше, саме по собі припинення зобов`язання не є підставою для визнання недійсним укладеного на забезпечення його виконання договору поруки; по-друге, його існування та порушення боржником встановлено судовим рішенням; по-третє, в розумінні ч. 3 ст. 635 ЦК України, на яку посилається позивач, між сторонами Попереднього договору припинилось зобов`язання в частині купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Грандісон», проте виникло зобов`язання з повернення неправомірно отриманих коштів продавця покупцю.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

За наведених обставин, позивачем не доведено існування правових підстав для визнання недійсними оскаржуваного Договору поруки.

Щодо посилань відповідача 1 та відповідача 2 на відсутність у позивача порушеного права та посилань відповідача 1 на те, що у позивача відсутній процесуальний статус, то суд зазначає таке.

Здійснення провадження у справі про банкрутство має прямий вплив на права та законні інтереси засновників боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, учасники у справі про банкрутство - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Наявність спору через порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Постановою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 ТОВ «Курганський Бройлер» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Піймана Є.О.

Позовна заява Уповноваженої особи ОСОБА_1 надійшла до суду 20.06.2023, тобто вже після винесення Господарським судом міста Києва постанови про визнання ТОВ «Курганський Бройлер» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно ч. 1 ст. 59 Кодексу, окрім іншого, визначено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Проте, Кодекс України з процедур банкрутства встановлює особливу міру відповідальності засновників боржника, у випадку недостатності активів (майна) для погашення усіх вимог кредиторів. Саме тому законність правочинів, на підставі яких виникли грошові вимоги кредиторів має прямий вплив на подальші можливі вимоги до засновників боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 61 КУзПБ на засновників (учасників, акціонерів) боржника в разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями, а розмір таких вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).

Оскаржуваний договір впливає на права та інтереси позивача, доводи відповідача 1, 2 в цих частинах є необґрунтованими.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, заявлені позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" в особі уповноваженої особи засновника - Генерального директора ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандісон" від 11.06.2019 відмовити повністю.

2. Судові витрати по оплаті судового збору за розгляд даного спору покласти на позивача.

3. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 11.09.2023

Суддя А.М.Івченко