ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2023 р. Справа№ 910/2369/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсака В.А.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 31.08.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023

у справі № 910/2369/23 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_1"

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_26

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - відповідач, скаржник, Державна компанія) про стягнення заборгованості у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_27

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції № НОМЕР_4, а саме, в частині поставки товару, у останнього виникла заборгованість у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_28.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 попередню оплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_29. та витрати по сплаті судового збору у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_30. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 50% відсотків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строки на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1".

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за відсутності у відповідача зобов`язання з поставки Продукції (у зв`язку з обранням позивачем такого способу захисту своїх прав, як повернення попередньої плати), відповідно, відсутні й будь-які підстави для нарахування штрафних санкцій за невиконання відсутнього зобов`язання.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

14.08.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що неналежне виконання скаржником умов державного контракту, укладеного з ІНФОРМАЦІЯ_2 за ІНФОРМАЦІЯ_3 суттєво впливає на ІНФОРМАЦІЯ_4. В умовах військової агресії російської федерації проти України звільнення від відповідальності Виконавця за Контрактом за несвоєчасне виконання державного контракту у військовій сфері є неприпустимим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Шапран В.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновлено скаржнику пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 31.08.2023.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Шапран В.В., у відпустці, для розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 прийнято справу №910/2369/23 за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Корсак В.А.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 31.08.2023 з`явився представник відповідача (скаржника), який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судове засідання 31.08.2023 з`явився представник позивача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.03.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_1" (надалі -виконавець) укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_5 (надалі - контракт), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену у специфікації продукції (Додаток 1 до контракту), що поставляються з метою ІНФОРМАЦІЯ_5, а замовник - прийняти її та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 1.2. контракту підставою для укладення контракту є ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідно до Указу Президента України ІНФОРМАЦІЯ_7», постанова КМУ від ІНФОРМАЦІЯ_8, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п. 2.1 контракту орієнтовна вартість товарів на момент укладення контракту становить ІНФОРМАЦІЯ_9 Вартість продукції встановлено на підставі листа виконавця від ІНФОРМАЦІЯ_31

Як вбачається із матеріалів справи, Додатковою угодою №1 від 25.11.2022 сторонами викладено розділ 2 контракту у новій редакції, зокрема визначено вартість товару за цим контрактом у сумі ІНФОРМАЦІЯ_10, а також сторонами затверджено Специфікацію товарів ІНФОРМАЦІЯ_21 що поставляється за державним контрактом у вигляді додатка № 1 до додаткової угоди № 1.

За умовами п. 3.1 контракту продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки).

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки. Продукція передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікацій якості, сертифікатами походження (п. 3.2. контракту).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації.

Згідно з п. 4.1. контракту виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Відповідно до п. 10.1 даний контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2022.

Додатковою угодою № 2 від 14.12.2022 термін дії контракту продовжено до 31.12.2023.

За доводами позивача, на виконання умов контракту, зокрема п. 6.2., здійснена попередня оплата у сумі ІНФОРМАЦІЯ_32 що підтверджується платіжним дорученням від ІНФОРМАЦІЯ_33. Однак відповідачем, лише частково було поставлено продукцію на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_34 та не поставлено продукцію у кількості ІНФОРМАЦІЯ_20.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідач у порушення умов контракту не поставив позивачу продукцію у строки, визначені умовами такого контракту, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача попередню оплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_35. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції за прострочення поставки продукції, відповідно до п. 7.2. контракту у сумі ІНФОРМАЦІЯ_36

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що на виконання умов контракту було частково поставлено продукцію, що підтверджуємся митними деклараціями про зазначено позивачем, та станом на момент подачі відзиву, виконавцем не поставлено ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_11.

За доводами відповідача продукція, що поставляється останнім за контрактом є продукцією, що придбавається на ІНФОРМАЦІЯ_12, в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_2 у іноземного постачальника, у зв`язку з чим відповідачем укладено зовнішньоекономічний контракт від НОМЕР_1 на постачання продукції компанією «ІНФОРМАЦІЯ_13.».

Згідно п.1.1. Зовнішньоекономічного контракту компанія «ІНФОРМАЦІЯ_13.» зобов`язується передати у власність ІНФОРМАЦІЯ_14», а ІНФОРМАЦІЯ_14» прийняти і оплатити вироби, кількість та номенклатуру яких наведені в Додатку №1 до цього контракту.

Як зазначено в митних деклараціях від ІНФОРМАЦІЯ_37 та від ІНФОРМАЦІЯ_38, що були долучені ІНФОРМАЦІЯ_2 до позовної заяви, поставка Продукції здійснена від експортера «ІНФОРМАЦІЯ_15.».

Листами від ІНФОРМАЦІЯ_39 та від ІНФОРМАЦІЯ_40 «ІНФОРМАЦІЯ_16.» повідомляло про затримку в отриманні експортної ліцензії, що і стало причиною в затримці поставки продукції, оскільки без необхідних дозвільних документів здійснити поставку в строк до 10.04.2022 було неможливим з об`єктивних причин.

Також відповідач вказує, що кошти за продукцію були в повному обсязі перераховані ІНФОРМАЦІЯ_14» на рахунок іноземного постачальника, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від ІНФОРМАЦІЯ_41

Питання щодо повернення коштів вирішується ІНФОРМАЦІЯ_14», зокрема позов до ІНФОРМАЦІЯ_17 щодо стягнення коштів з компанії «ІНФОРМАЦІЯ_18.».

Таким чином, відповідач зазначає, що при виконанні зобов`язань перед ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо поставки продукції перебувало в цілковитій залежності від дій компанії «ІНФОРМАЦІЯ_19». Крім іншого, відповідач вказав на неправильність нарахування пені та просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Отже, спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання щодо поставку товару за контрактом, що є підставою для повернення авансу та стягнення штрафних санкцій.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що у п 2.6 контракту сторонами визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 97% від орієнтованої вартості продукції за контрактом на строк не більше як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати продукція поставляються протягом 10 днів з дати перерахування коштів розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-кому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначених у специфікації.

Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до контракту) виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно умов контракту не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_39.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується скаржником, позивачем здійснено попередню оплату за поставку продукції за контрактом у сумі ІНФОРМАЦІЯ_32 згідно з платіжним дорученням від ІНФОРМАЦІЯ_33.

Відповідачем, у свою чергу, частково посталено продукцію на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_34, що підтверджується митними деклараціями НОМЕР_2 та НОМЕР_3, актом НОМЕР_6

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як погоджено сторонами у п. 2.6 контракту у разі проведення попередньої оплати товари поставляються не пізніше строку поставки товарів, зазначених у специфікації.

У Специфікації до контракту сторони визначили товар, який поставляється відповідно до умов Контракту, погодили кількість товару, його ціну, загальну вартість - ІНФОРМАЦІЯ_10, а також встановили строк поставки продукції не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_39.

У контексті вищевикладеного колегія суддів констатує, що докази виконання обов`язку за контрактом на поставку з поставки продукції у повному обсязі відповідачем матеріали справи не містять. Водночас, факт не поставки продукції за контрактом у кількості ІНФОРМАЦІЯ_20, скаржником у своїй апеляційній скарзі не заперечується, в тому числі, станом на момент перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

У п. 10.3 контракту визначено, що зміни до контракту можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до контракту. Питання щодо внесення змін до контракту може вирішуватися сторонами не пізніше ніж за 7 календарних днів до закінчення його строку.

Як вірно вказано судом першої інстанції, доказів внесення змін до контракту на поставку в частині строків поставки продукції матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність дій відповідача щодо поставки продукції, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

З огляду на вище встановлені обставини, колегія суддів констатує, що відповідачем не було виконано зобов`язання щодо поставки продукції у повному обсязі, а відтак у відповідача перед позивачем наявний обов`язок щодо повернення попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_35 (ІНФОРМАЦІЯ_42 (попередня оплата) - ІНФОРМАЦІЯ_34 (вартість прославленої продукції).

Водночас, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Підсумовуючи вищевиклдене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_35.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з поставки продукції за контрактом позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_43, нараховану у відповідності до п. 7.2. контракту.

Так, відповідно до п. 7.2 контракту за порушення строків поставки товарів виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставлених (недопоставлених) товарів, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається із Специфікації до контракту відповідач повинен був поставити продукцію загальною вартістю ІНФОРМАЦІЯ_10 не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_39.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що останні є обґрунтованими, арифметично вірними, та такими що здійсненні у відповідності до умов контракту.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано контррозрахунку штрафних санкцій.

Водночас, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо того, що за відсутності у відповідача зобов`язання з поставаки Продукції (у зв`язку з обранням позивачем такого способу захисту своїх прав, як повернення попередньої плати), відповідно, відсутні й будь-які підстави для нарахування штрафних санкцій за невиконання відсутнього зобов`язання - юридично неспроможними, оскільки, наявність обов`язку відповідача з повернення позивачу суми попередньої оплати, не нівелює права позивача на нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 контракту.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафний санкцій, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Затримка в поставці продукції у передбачений контрактом строк була зумовлена рядом обставин, які, як вказує відповідач, не залежали від нього, зокрема через невиконання ззовнішньоекономічного контракту з боку компанії «ІНФОРМАЦІЯ_22.».

Відповідач зауважив, що він бере участь у ІНФОРМАЦІЯ_23, в тому силі, для ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення потреб ІНФОРМАЦІЯ_25.

Також відповідача зазначив, що відповідно до звіту про фінансові результати за 2022 рік чистий прибуток відповідача склав ІНФОРМАЦІЯ_44 Стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі, що фактично перевищує майже у чотири рази прибуток відповідача, призведе до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, та може призвести до порушення інтересів держави у сфері ІНФОРМАЦІЯ_24.

Зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 50% відсотків.

Підсумовуючи все вищевикладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі № 910/2369/23.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за ІНФОРМАЦІЯ_1".

5. Матеріали справи №910/2369/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 13.09.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.А. Корсак