ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Справа № 903/78/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 20.06.2023 суддею Шум М.С., повне рішення складено 29.06.2023, у справі № 903/78/23

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія"

про стягнення 96 031,11 грн

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська Аграрна Компанія» 96 031,11 грн заборгованості, з яких: 45 712,39 грн курсової різниці, 41 271,16 грн - 25% штрафу, 9 047,56 грн - 36% річних, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20.06.2023 у справі № 903/78/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська Аграрна Компанія» про стягнення 96 031,11 грн заборгованості, з яких: 45 712,39 грн курсової різниці, 41 271,16 грн - 25% штрафу, 9 047,56 грн - 36% річних задоволено.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2023 у справі № 903/78/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- відповідно до додатку № 1 від 26.11.2021 договір поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 та видаткової накладної № 9372 від 29.11.2021 ТОВ «Вітагро Партнер» передало ТОВ «Волинська Аграрна Компанія» насіння соняшнику «Mas_83SU (UA-04-007/0027-20) в кількості 35 міш. на загальну вартість 165 084,65 грн, у тому числі ПДВ (14 %) - 20 273,55 грн.

- позивачем виписано та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних України податкову накладну № 180 від 29.11.2021 на суму 165 084,65 грн, у т.ч. ПДВ (14 %) - 20 273,55 грн. Факт обліку ПДВ самим позивачем за ставкою 14% вказує, що відповідно до ст. 54-1 та 197 Податкового кодексу України насіння соняшника вирощено на митній території України і не має імпортного походження;

- станом на 16.01.2023 ТОВ «Волинська Аграрна Компанія» сплатила 165 084.65 грн за договором поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 і не мало жодних претензій та/або вимог від ТОВ «Вітагро Партнер» до пред`явлення позову до суду;

- позивач безпідставно нарахував та заявив до стягнення курсову різницю. При цьому не здійснив перерахунок та не вніс донарахування у фінансову звітність на кінець 2022 року, а й відповідно не здійснив коригування до видаткових, податкових накладних та не надіслав їх на підпис ТОВ Волинська аграрна компанія;

- судом першої інстанції не враховано лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, у якому ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

- позивач, не зважаючи на компенсацію реальної вартості товару, заявивши вимоги щодо штрафних санкцій (штрафу 25% і 36% річних), які становлять більше 25% від вартості товару, фактично отримує додатковий дохід.

Таким чином скаржник вважає, що Господарський суд Волинської області ухвалив оскаржуване рішення від 20.06.2023 у справі № 903/78/23 без дослідження обставин та заперечень проти позову, які в свою чергу мають істотне значення у справі, а також з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування вказаного рішення.

06.07.2023 апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції.

Листом № 903/78/23/4436/23 від 06.07.2023 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Волинської області.

13.07.2023 до суду надійшли матеріали справи № 903/78/23.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2023 у справі № 903/78/23. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

20.07.2023 (вх. № 6128/23) від ТОВ «Вітагро Партнер» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2023 у справі № 903/78/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Волинська Аграрна Компанія» без задоволення, наголошуючи на такому:

- грошове зобов`язання покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Пунктом 2.3.5 договору поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 сторони узгодили право постачальника у випадку оплати товару з порушенням строків, визначених договором, визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар;

- право позивача у випадку затримки оплати товару покупцем заявити до стягнення 25% штрафу та 36 % річних від простроченої суми сторони погодили у пунктах 7.2.1 та 7.2.3 договору поставки; судом першої інстанції при ухваленні рішення в цій частині досліджені підстави, правомірність, достовірність та розмір нарахування вказаних штрафних санкцій, наявність факту прострочення відповідачем оплати отриманих товарів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши наявні матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку судом першої інстанції, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № В19-11/22ВЛ-СН, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його вартість в строки визначені договором.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних додатках (які є додатками до цього договору).

Відповідно до п. 2.3.2 договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за договором покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Згідно з п. 2.3.3 договору правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором.

Відповідно до п. 2.3.4 Договору у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (МФО 315784).

Пунктом 2.3.5 договору сторони узгодили, що у випадку, коли спір буде вирішуватися у судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості станом на дату звернення з позовом до суду, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату, що передує даті подання позову, по відношенню до гривні збільшився в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар.

Згідно з Додатком № 1 до Договору поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 сторонами погоджено вартість та грошовий еквівалент товару. Вказано, що курс продажу Євро встановлений на Міжбанківському валютному ринку України станом на 26.11.2021 становить 30,36 грн/Євро. Обумовлено поставку насіння соняшнику загальною вартістю 165 084,65 грн, що становить 5 437,57 Євро, та термін поставки - до 01.12.2021 /а.с. 12/.

29.11.2021 ТОВ «Вітагро Партнер» здійснило поставку товару ТОВ «Волинська Аграрна Компанія» за видатковою накладною № 9372 від 29.11.2021 на загальну суму 165 084,65 грн, що еквівалентно 5 437,57 Євро /а.с. 13/.

Відповідно до графіку оплати за отриманий товар ТОВ "Волинська Аграрна Компанія" повинна здійснити оплату до 15.10.2022 /а.с. 12/.

Відповідач порушив строки розрахунків, встановлені у додатку № 1 до договору поставки, що підтверджується банківською випискою проведених платежів, а саме: 24.11.2022 оплатив 65 084,65 грн, 28.11.2022 - 50 000,00 грн та 07.12.2022 - 50 000,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що правідносини сторін виникли на підставі договору поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п. 2.3.2, п. 2.3.3 договору, враховуючи курс продажу іноземних валют на день підписання сторонами видаткових накладних на товар та на дату звернення до суду із цим позовом, надають право позивачу визначити розмір заборгованості за поставку товару за курсом продажу іноземної валюти - долара США або Євро, який був встановлений на момент підписання сторонами відповідних видаткових накладних.

Пунктом 2.3.5 договору сторони обумовили, що у випадку, коли спір буде вирішуватися у судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості станом на дату звернення з позовом до суду, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату, що передує даті подання позову, по відношенню до гривні збільшився в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про стягнення з відповідача 45 712,39 грн курсової різниці є огрунтованими, підтвердженими матеріалам справи та такими, що підлягають задоволенню за перевіреним судом розрахунком позивача /а.с. 5/.

Щодо стягнення 41 271,16 грн 25% штрафу, 9 047,56 грн 36% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.2.3 договору відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання покупець зобов`язався сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Тобто п. 7.2.3 договору поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 сторони узгодили обов`язок ТОВ Волинська Аграрна Компанія за порушення грошового зобов`язання сплатити ТОВ Вітагро Партнер тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Оскільки прострочення відповідача по оплаті поставленого товару має місце, тому позовні вимоги про стягнення 36% річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 9 047,56 грн є підставними та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом та визнаним вірним /а.с. 3/.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2.1 договору № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021 сторони погодили, за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупцем сплачується штраф в розмірі 25% від суми (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу.

Оскільки прострочення відповідачем оплати отриманих товарів має місце, то вимога про стягнення з боржника штрафу в розмірі 25% від суми неоплаченої у строки (простроченої оплатою) частини товару у розмірі 41 271,16 грн (165 084,65 грн х 25%) підлягає задоволенню.

Щодо посилання скаржника на лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, у якому ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

Тобто лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є сертифікатом у розумінні ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта ТОВ «Волинська аграрна компанія», для якого за його твердженням настали певні форс-мажорні обставини.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 вказав на таке: «…форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку».

За наведеного, суд дійшов висновку, що скаржник не довів наявність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання прострочення покупцем оплати товару за договором поставки № В19-11/22ВЛ-СН від 26.11.2021, укладеним з позивачем.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для його скасування відсутні.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська Аграрна Компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2023 у справі № 903/78/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/78/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "12" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.