ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р. Справа№ 910/3225/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 (повний текст рішення складено 06.06.2022)

у справі № 910/3225/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 156463, 16 грн, -

В С Т А Н О В И В :

У 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 156463, 16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не збережено вантаж - вугілля кам`яне, при перевезенні у вагонах №№ 616666350, 53187209, 53522777, 62197553, 60726288, 60455441, 56962012, 53543054, 60355203, 60972601, 54752266, 56998750, 53541389, 56962517, 61079455, 54783089, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 156 463, 16 грн вартості нестачі вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" 156 463 грн 16 коп., а також 2 684 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт недостачі вантажу, який перевозився у відповідних вагонах при цьому порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведено та документально підтверджено, а відповідачем, в свою чергу, не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю та направити зустрічну позову заяву до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, шо рішення суду першої інстанції прийнято з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є недоведеними.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що місцевий господарський суд під час винесення рішення не звернув увагу на заперечення відповідача щодо комерційного акту від 01.09.2022 року №450003/205/321, з якого вбачається що вагон №53522777 при контрольному зважуванні на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 66 600 кг, що менше вантажного документу на 2 400 кг, при цьому в зазначеному вище комерційному акті вказано про відсутність поглиблень, а також про не порушене маркування, що, на думку апелянта, свідчить про недовантаження цього вагону позивачем, а також, про безпідставне включення цього вагону до позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що наявна втрата вантажу при справному перевезенні і є сторонній доступ до цього вантажу. Крім цього, апелянт оскаржує одночасно і ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 про повернення Акціонерному товариству "Українська залізниця" зістрічної позовної заяви та просить останню направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді ОСОБА_1, Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3225/23.

17.07.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/3225/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023, у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, сформовано для розгляду справи №910/3225/23 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/3225/23 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/3225/23, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.08.2023 року засобами електронного зв`язку через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" надійшло клопотання, в якому останній зазначив, що в провадженні Госопдарського суду Донецької області знаходиться справа №905/705/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" штрафу за комерційним актом №450003/205/321 щодо вагону № 53522777.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у липні-серпні-вересні 2022 року відповідно до залізничних накладних № 53827010 (40332108), 53865432 (45625928, 45629839, 40594822, 45625928), 53902789 (45879632), 53904033 (45879624), 53903530 (45879640), 53922928, 53930582, 53931226, 53931143 залізницею прийнято до перевезення вантаж - вугілля кам`яне (вантажовідправник - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ").

На станціях Знам`янка Одеської залізниці, Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниця, Бурштин Львівської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу кам`яного вугілля в деяких вагонах, про що складені комерційні акти.

За даними комерційних актів:

- № 450003/208/326 недостача у вагоні № 616666350 складає 2 100 кг;

- № 450003/207/311 недостача у вагоні № 53187209 складає 3 000 кг;

- № 450003/205/321 недостача у вагоні № 53522777 складає 2 400 кг;

- № 388103/330 недостача у вагоні № 62197553 складає 2 800 кг;

- № 388103/332 недостача у вагоні № 60726288 складає 1 000 кг;

- № 388103/333 недостача у вагоні № 60455441 складає 3 250 кг;

- № 388103/335 недостача у вагоні № 56962012 складає 1 600 кг;

- № 388103/336 недостача у вагоні № 53543054 складає 1 450 кг;

- № 388103/334 недостача у вагоні № 60355203 складає 3 450 кг;

- № 450003/173/303 недостача у вагоні № 60972601 складає 4 250 кг;

- № 450003/174/304 недостача у вагоні № 54752266 складає 4 050 кг;

- № 416006/118/305 недостача у вагоні № 56998750 складає 2 950 кг;

- № 416006/119/306 недостача у вагоні № 53541389 складає 3 150 кг;

- № 450003/172/302 недостача у вагоні № 56962517 складає 4 400 кг;

- № 410006/103/292 недостача у вагоні № 61079455 складає 2 100 кг;

- № 410006/104/293 недостача у вагоні № 54783089 складає 4 100 кг.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви долучено довідки про вартість кам`яного вугілля за залізничними накладними.

За даними довідок відправника - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" про вартість вугільної продукції:

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53865432 складає 4 550, 77 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля ДГ (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53827010 складає 4 794, 98 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53902789 складає 4 426, 72 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53904033 складає 2 889, 43 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53903530 складає 4 536, 46 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53922928 складає 4 345, 61 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53930582 складає 4 551, 25 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53931226 складає 4 544, 57 грн з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г2) (0-100), що перевозилось у вагонах за накладною № 53931143 складає 4 544,57 грн з урахуванням ПДВ.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах з урахуванням норми недостачі вантажу для мінерального палива 1% становить 156 463, 16 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 156 463, 16 грн вартості нестачі вантажу, у зв`язку із незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах № 616666350, 53187209, 53522777, 62197553, 60726288, 60455441, 56962012, 53543054, 60355203, 60972601, 54752266, 56998750, 53541389, 56962517, 61079455, 54783089.

Як слідує з тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині стягнення вартості нестачі вантажу за комерційним актом №450003/205/321 щодо вагону № 53522777, а також щодо повернення відповідачу зустрічної позовної заяви, а відтак, враховуючи, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року у справі №910/3225/23 в іншій частині не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, під час апеляційного перегляду оспорюваного рішення колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій.

З приводу повернення відповідачеві зустрічної позовної заяви суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №267 (т. 1 а.с. 68) з якого вбачається, що ухвалу про відкриття провадження відповідачем у даній справі отримано 16.03.2023 р., при цьому з зустрічним позовом відповідач звернувся до суду лише 10.04.2023 року.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про повернення зустрічною позовною заяви у зв`язку з тим, шо остання подана із пропуском строку та без клопотання про поновлення строку для вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, з приводу клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим суд апеляційної інстанції наголошує, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (ухвала Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також підкреслює, що відповідно до наявного у матеріаліх справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №826 (т. 1 а.с. 87) ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви апелянтом отримано 18.05.2023 року, однак з заявою про поновлення пропущеного строку останній звернувся лише 07.06.2023 року

А відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарськго суду, що заява про поновлення процесуального строку подана поза межами строку для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, який визначений Господарським процесуальним кодексом України.

Одночасно з цим, слід підкреслити, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 року про повернення зустрічної позовної заяви відповідачем не оскаржувалась, крім того місцевий господарський суд окремо підкреслив, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду з цим же позовом у загальному порядку шляхом подання позовної заяви.

З приводу доводів апелянта щодо недовантаження позивачем вагону №53522777, а також, про безпідставне включення цього вагону до позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що наявна втрата вантажу при справному преевещзенні і є сторонній доступ до цього вантажу колегія суддів зазначає наступне.

Загальні умови перевезення на підставі частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі, Статут), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" відповідно до Технічних умов завантажило у вагони вугілля кам`яне марки Г (Г2) (0-100) та ДГ (0-100) (за накладною № 53827010) та передало вказаний вантаж для перевезення залізниці за накладними № 53827010 (40332108), 53865432 (45625928, 45629839, 40594822, 45625928), 53902789 (45879632), 53904033 (45879624), 53903530 (45879640), 53922928, 53930582, 53931226, 53931143.

За приписами частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, статті 22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами частини 3 статті 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Також, місцевим господарським судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки залізничні накладні таких відміток не містять.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно комерційного акту № 450003/205/321 від 01.09.2022 року (т. 1 а.с. 43), працівниками станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці було проведено контрольне зважування вагону №53522777 в статичному режимі у присутності ДСЗ Лобова, АРВ Плітченко, приймальника підрозділу Кокошинської, на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ-Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 27.09.2021 р. виявилось: вага брутто-87300 кг, тара за документом 20700 кг, вага нето 66600 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2400 кг. Різниця завантаження візків 8100 кг, перевищує половину вантажопідйомності на 2850 кг. Навантаження вантажу на рівні та нижче ботів на 10 см вкатане катком, марковано повздовжними борознами. Над 1-2 люками вантаж розміщено на ширину вагона з незначними скосами до бортів 20-30 см, над 3-6 люками з обох боків соси до бортів збільшуються довжиною - 6.0 м, шириною - 1.0-1.5 м, глибиною - 0.5-0.7 м, над 7 люком скіс довжиною - 1.5 м по ширині вагона, глибиною - 1.0 м. Поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справиний. Завідувача вантажним двором по штату немає. Вагон затримано для виправлення навантаження.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Так, суд апеляційної інстанції підкреслює, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (стаття 114 Статуту залізниць України).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Отже, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що даний вантаж у вагоні № 53522777 був втрачений відповідачем саме під час перевезення та оскільки у комерційному акті №450003/205/321 від 01.09.2022 року не зафіксовано обставин, які б підтверджували, що вантаж втрачений останнім під час перевезення, при цьому позивачем не надано жодних інших доказів на підтвердження втрати вантажу у вагоні № 53522777 саме під час перевезення, а відтак і про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 7 757 грн 35 коп. вартості втраченого вантажу у вагоні № 53522777 за комерційним актом №450003/205/321.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/3225/23 - скасуванню, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" 148 705 грн 81 коп. вартості нестачі вантажу.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року у справі №910/3225/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/3225/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позов задовольнити задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (85621, Донецька обл., Мар`їнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна 1-а; ідентифікаційний код: 33959754) 148 705 (сто сорок вісім тисяч сімсот п`ять) грн 81 коп., а також 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 93 коп. витрат по сплаті судового збору.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (85621, Донецька обл., Мар`їнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна 1-а; ідентифікаційний код: 33959754) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/3225/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир