ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2023 р. м. Київ

Справа № 911/971/23

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Кочурової Т.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «АЛЬБІОН» до Приватного підприємства «КОРОНА-СЕРВІС+» про стягнення 1 946 369,79грн, витребування майна та за зустрічним позовом Приватного підприємства КОРОНА-СЕРВІС+ до Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ АЛЬБІОН про визнання повідомлення про розірвання договору недійсним, за участю представників від:

позивача Толоконов К.В. (ордер АЕ №1190111 від 23.03.2023);

відповідача Хурсевич С.В. (ордер АІ №1429805 від 24.07.2023)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (далі ТОВ «Компанія «Альбіон», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» (далі ПП «Корона-Сервіс+», відповідач) та просить:

стягнути з відповідача 1 946 369,79грн боргу за 4-6 лізинговими платежами;

витребувати у ПП «Корона-Сервіс+» сівалку Kverneland U-drillplus 6м, сер. №ACPNDхх65268, 2016р шляхом її вилучення на користь ТОВ «Компанія «Альбіон».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати лізингових платежів у строк, встановлений договором фінансового лізингу №26АН-21 від 23.10.2021, а також не повернення об`єкта лізингу після одностороннього розірвання договору за ініціативи лізингодавця ТОВ «Компанія «Альбіон» (а.с.1-4).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2023 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.05.2023 о 14:30, а також встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.52-54).

Ухвала доставлена до електронного кабінету представника позивача 21.04.2023 о 14:45, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 21.04.2023 (а.с.55); копія відповідної ухвали відповідачем отримана 29.04.2023, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення за №620 (а.с.64).

08.05.2023 суд отримав заяву представника позивача про проведення підготовчого засідання за його відсутності (а.с.65-66).

10.05.2023 до суду надійшов відзив ПП «Корона-Сервіс+», який подано з дотриманням встановленого судом строку, у якому відповідач визнав позов в частині стягнення боргу в розмірі 1 946 369,79грн та просив в цій частині його задовольнити, а в частині витребування предмета лізингу відмовити в його задоволенні (а.с.67-68).

Заперечуючи щодо вимог в частині повернення предмета лізингу, відповідач вказує, що такі вимоги є передчасними, так як він не уникав виконання обов`язків за договором, а не мав об`єктивної можливості їх виконати внаслідок форс-мажорних обставин, оскільки графік лізингових платежів складений з урахуванням специфіки сільськогосподарського виробництва і не міг бути виконаний, зважаючи на те, що виробництво та використання техніки перебувало на окупованій території, після звільнення якої тривали роботи із розмінування, що призвело до порушення сезонності виробництва та негативно вплинуло на платоспроможність відповідача. При цьому, відповідач зазначив, що визнає борг, який виник перед позивачем та докладе всі зусилля задля його погашення та вказує, що у разі повернення предмета лізингу не зможе зібрати врожай та погасити борг.

10.05.2023 від відповідача у строк, встановлений ч.1 ст.180 ГПК України, надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач просить:

визнати недійсним повідомлення ТОВ Компанія Альбіон №23/02/3 від 23.02.2023 про розірвання договору фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26Н-21;

поновити договір фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26АН-21 (а.с.76-78).

В обґрунтування вимог зустрічного позову, ПП Корона-Сервіс+ вказує на те, що спірне повідомлення, яке з своєю правовою природою є одностороннім правочином, підлягає визнанню недійсним, оскільки використання права на розірвання договору позивачем є передчасним, тому що зобов`язання не виконано в силу форс-мажорних обставин.

Ухвалою від 17.05.2023 судом відкладено підготовче засідання на 19.06.2023 о 14:00 та встановлено строки для подання відповіді на відзив та заперечення (а.с. 99-101).

Ухвала доставлена до електронного кабінету представника позивача 17.05.2023 о 19:16, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 17.05.2023; копія відповідної ухвали відповідачем отримана 27.05.2023, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення за №676 (а.с.103,126).

Ухвалою від 26.05.2023: прийнято зустрічну позовну заяву ПП Корона-Сервіс+ до ТОВ Компанія «Альбіон»; об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом; встановлено позивачу строк для подання відзиву (а.с.117-118).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем 06.06.2023, а відповідачем - 03.06.2023, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень за №№840,956 (а.с.133, 139).

29.05.2023, в установлений судом строк, від позивача надійшла відповідь на відзив (щодо вимог первісного позову), у якій позивач заперечує щодо доводів відзиву з тих підстав, що:

порушення сплати 1,2 лізингових платежів мало місце ще до виникнення форс-мажорних обставин;

наявність форс-мажорних обставин в частині оплати3-6 лізингових платежів не є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви в частині витребування майна (а.с.120-125).

05.06.2023 від ТОВ «Компанія «Альбіон», у встановлений судом строк, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій позивач заперечує щодо задоволення зустрічної позовної заяви та зауважує, що відповідач не зазначив підстав для визнання недійсним спірного повідомлення (а.с.127-132).

16.06.2023 судом отримано відповідь на відзив (щодо вимог зустрічного позову), що надійшла від відповідача до встановлення судом строку для реалізації права на подання такої заяви по суті відповіді на відзив (а.с.134-136), однак, прийнята судом, оскільки подання такої заяви до встановлення відповідного строку ніяким чином не порушує прав та інтересів іншого учасника судового процесу позивача.

Відповідач у відповіді на відзив посилається на ч.1 ст. 203 ЦК України та зазначає, що спірне повідомлення повинно бути визнано недійсним як таке, що суперечить моральним засадам суспільства та порушує цивільно-правові принципи.

19.06.2023 ухвалами, які занесені до протоколу підготовчого засідання (а.с.142), судом: встановлено позивачу строк для подання заперечень (щодо вимог зустрічного позову); зобов`язано позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінал договору фінансового лізингу №26АН-21 від 23.10.2021 з додатками №1,2,3; закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19.07.2023 о 14:00.

Оригінали доказів судом витребувано у позивача на підставі ч.6 ст.91 ГПК України, а підготовче провадження закрито судом на підставі ч.3 ст.185 ГПК України, оскільки виконані завдання підготовчого провадження, визначені ч.1 ст.177 ГПК України.

03.07.2023 до суду від позивача, з дотриманням встановленого судом строку (здані для відправлення до суду відділенню поштового зв`язку 26.06.2023), надійшли заперечення (щодо вимог зустрічного позову). Позивач заперечує недійсність спірного повідомлення як такого, що суперечить моральним засадам суспільства та зазначає, що одностороннє розірвання договору фінансового лізингу внаслідок порушення зобов`язання більше ніж на 60 календарних днів не суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач не вживав заходів щодо належного виконання договору та не надав конструктивних пропозицій щодо реструктуризації боргу, що свідчить про недобросовісність відповідача в частині реалізації своїх прав та виконанні обов`язків.

Також, 03.07.2023 від позивача надійшли витребувані судом оригінали доказів, які позивач після огляду судом просив повернути (а.с.149).

07.07.2023 від позивача надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 38 626грн з посиланням на те, що вимога про витребування майна не є майновою, тому мала оплачуватись як немайнова у розмірі 2684грн (а.с.158-159).

18.07.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність його представника (а.с.162-164).

19.07.2023 ухвалами, які занесені до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 15:40 16.08.2023 та повідомлено, що судове засідання буде проведене в режимі відеоконференції відповідно до ухвали від 24.04.2023 (а.с.162-164).

Перерву оголошено судом на підставі ч.2 ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги зустрічного позову підтримав та просив їх задовольнити, а у задоволенні вимог первісного позову в частині витребування майна просив відмовити, а в частині стягнення 1 946 369,79грн позов визнав.

В судовому засіданні 16.08.2023 сторонам роз`яснені наслідки визнання позову відповідачем, що передбачено ч.2 ст.191 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, в тому числі надані оригінали, судом встановлені наступні обставини.

23.10.2021 між ТОВ «Компанія «Альбіон» та ПП «Корона-Сервіс+» укладено договір фінансового лізингу №26АН-21 (а.с.8-11, 82-83, 150-153, далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору лізингодавець передає на мовах фінансового лізингу у володіння та користування предмет лізингу, a лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах договору. Відповідним пунктом договору визначено, що: найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку №1 «Специфікація» (далі - специфікація); рік випуску та серійний номер вказуються в акті приймання-передачі майна.

Предметом лізингу є сівалка Kverneland U-drillplus 6m, загальна вартість якої з ПДВ становить 90 000 євро, що зазначено у додатку №1 «Специфікація» (а.с.12,84,154).

Як визначено п.1.2 договору, строк володіння та користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу та не може бути менше одного року.

Вартість майна становить гривневий еквівалент 90 000євро, що розраховується за курсом продажу євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі- міжбанківський курс договору), та на дату укладення цього договору становить 2754000грн, у тому числі ПДВ 459 000грн (надалі-вартість майна) (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору (надалі-графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку; сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в євро), зазначеної в графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - міжбанківський курс графіку); такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором (п.3.4 договору). Сторони домовились, що при зміні міжбанківського курсу фактичної оплати, міжбанківського курсу графіку, міжбанківського курсу акту приймання-передачі по відношенню до міжбанківського курсу договору, пропорційно автоматично змінюється і ціна договору в гривні і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні (п. 3.4 договору).

Згідно п. 3.4.1 договору у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

Лізинговий платіж, як установлено п.3.5 договору, складається з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; винагороди лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно, яка не може бути меншою за 1 гривню та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна; одноразову комісію за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг. При цьому, сторони домовились, що лізингові платежі включають плату за страхування майна відповідно до умов договору.

Датою сплати лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок лізингодавця; якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день (п. 3.6 договору).

Предмет лізингу передається лізингодавцем та приймається в лізинг лізингоодержувачем впродовж 60 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 3.3 договору (п. 4.1 договору).

Сторони домовились, що предмет лізингу повинен знаходитись в місці експлуатації: Україна, Київська область, Іванківський район с. Олізарівка, вул. Миру, 4 (п.4.3 договору).

Згідно п.4.1 договору майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати лізингодавцю всієї суми лізингових платежів у розмірах та у терміни, передбачені графіком, у тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору; підтвердження переходу права власності від лізингодавця до лізингоодержувача є підписаний між сторонами відповідний договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу.

В силу п. 6.1.1 договору лізингодавець має право, зокрема, відмовитись від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача та вимагати повернення майна у безспірному порядку, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 60 календарних днів.

Як визначено п.6.4 договору, лізингоодержувач зобов`язується повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених договором, в тому стані, в якому воно отримано з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, впродовж 3 днів з дати розірвання договору, сплативши при цьому лізингодавцю заборгованість по всіх лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання договору.

Розділ 9 договору передбачає дострокове розірвання договору та умови повернення майна.

Так, договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі (на підставі повідомлення лізингодавця про розірвання (відмову від договору) (п.9.2.1 договору). При цьому, п.9.3. договору визначено, що лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором до дати односторонньої відмови від договору або його розірвання не підлягають поверненню лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 11.1 договору ціна договору становить гривневий еквівалент 104543,14євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 3 199 020,08 грн, у тому числі ПДВ - 459 000грн.

Строк дії договору сторонами встановлено з 23 жовтня 2021 року по 20 липня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором; зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 12.1 договору).

Додатком № 2 до договору сторонами договору погоджено наступний графік внесення лізингових платежів:

20.12.2021 -7 649,88 євро, у т.ч.: 4 500 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, 3 149,88 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.02.2022 13 053,82 євро, у т.ч.: 9 000 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, 4 053,82 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.07.2022 15093,49 євро, у т.ч.: 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, 1 593,49 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.09.2022 15234,01 євро, у т.ч.: 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ та 1 734,01 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.12.2022 14 486,89 євро, у т.ч.: 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ та 986,89 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.02.2023 19168,86 євро, у т.ч.: 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, 1 168,86 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ;

20.07.2023 18 281,19 євро, у т.ч.: 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, 281,19 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ.

Додатком №3 до договору є акт приймання-передачі від 23.12.2020, згідно з яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав предмет лізингу (а.с.14, 156).

Відповідачем станом 10.01.2022 здійснено оплату за договором, про що свідчить довідка №17.3-10932 від 17.03.2023 АТ «Сенс Банк», у розмірі 234 086,33грн в рахунок відшкодування вартості майна за грудень 2022 року (а.с.28-30).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті лізингових платежів, позивачем подано позовну заяву до суду про стягнення 450 161,76грн основного боргу з оплати лізингових платежів 1-2 періодів та 97 720,59 грн 70% річних (а.с.15-17), а у подальшому - заяву про збільшення позовним вимог до 602 213,85 грн основного боргу з оплати лізингових платежів 1-3 періодів, 222 039,04 70% річних (а.с.18-20).

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2022 у справі №911/927/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023, позов задоволено повністю та стягнуто солідарно з ПП «Корона-Сервіс+» та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Компанія "Альбіон" 602 213,85 грн заборгованості та 222 039,04 грн - 70 % річних (а.с.21-27).

Під час розгляду відповідної справи судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором в частині сплати 1-3 лізингових платежів. При цьому, рішенням суду у відповідній справі судом встановлено, що після звернення до суду з вказаним позовом відповідачем в рахунок відшкодування вартості майна за лютий 2022року (9000євро + 4053,82євро) 01.09.2022 сплачено 450 161,87грн.

В силу ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням у вказаній справі, що набрало законної сили, не потребують доведенню у даній справі.

Доказів оплати лізингових платежів 4-6 періодів відповідач під час розгляду спору у даній справі не надав.

28.02.2023 позивачем направлено відповідачу поштовим відправленням №155 повідомлення про розірвання договору, зареєстроване 23.02.2023 за вих.№23/02/3, у зв`язку з несплатою (неповною сплатою) лізингових платежів 1-6 періодів прострочення яких, як зазначив позивач, становить більше 60 календарних днів з дня настання строку кожного платежу, встановленого договором (а.с.34-35). У повідомленні позивач вимагав терміново сплатити борг у розмірі 64 968,09 євро на умовах, передбачених договором, а також повернути предмет лізингу впродовж 3 днів з дати розірвання договору.

Поштове відправлення №155 отримано відповідачем 15.03.2023 відповідно до інформації з сайту АТ «Укрпошта» (а.с.36).

Відповідно до сертифікату №3200-23-1923, який видано відповідачу Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою, про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: володіння, користування та оплата за об`єкт лізингу за зазначеним договором у терміни 20.07.2022, 20.09.2022, 20.12.2022, 20.02.2023 (а.с.69). Форс-мажорними обставинами відповідно до вказаного сертифікату є: військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, руйнування інфраструктури та споруд у населених пунктах Київської області, віднесення територій, де розташовані виробничі потужності, рухоме/нерухоме майно, що знаходиться у власності ПП «Корона-Сервіс+», до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (Іванківська селищна територіальна громада Вишгородського району, с.Олізарівка). Періодом дії форс-мажорних обставин відповідно до сертифікату є: дата настання 24.02.2022, дата закінчення тривають на 20.04.2023.

Предметом спору у даній справі за вимогами первісного позову є наявність у відповідача обов`язку сплатити лізингові платежі 4-6 лізингових періодів за договором та повернути предмет лізингу.

Предметом спору у даній справі за вимогами зустрічного позову є дійсність одностороннього правочину - повідомлення про розірвання договору.

Вимоги первісного позову є такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення лізингових платежів, а у задоволенні вимог зустрічного позову суд відмовляє з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, як визначено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із передачею майна у фінансовий лізинг, окрім загальних норм, здійснюється також спеціальними нормами, якими врегульовані відносини лізингу.

Так, як визначено ч.7 ст.292 ГК України, правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до ГК України та інших законів.

В силу ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції, чинній на момент укладення договору): фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, та які передбачають наявність хоча б однієї з ознак фінансового лізингу, встановлених цим Законом; договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 вказаної норми: до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, норми Закону України «Про фінансовий лізинг», що є спеціальними, мають пріоритет над нормами, що регулюють купівлю-продаж та договір поставки.

Як визначено ч.1 ст.16 вказаного Закону лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідачем, зокрема, не сплачено 4-6 лізингові платежі у встановлений договором строк, борг за якими складає 1946369,79грн.

У даній справі відповідач визнав, що не виконав зобов`язання із сплати лізингових платежів 4-6 періодів та просив стягнути з нього борг за ними у розмірі 1946369,79грн на користь позивача.

Одним із процесуальних прав відповідача, крім визначених у ст.42 ГПК України, є право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Наслідки визнання позову роз`яснені сторонам і судом встановлено, що особа, яка від імені відповідача визнав позов, зазначивши про це у першій заяві по суті відзиві на позов не обмежена у відповідному праві.

Так, відзив на позов підписано адвокатом Тюпа Е.О. (а.с.67-68), який діяв на підставі ордеру серії АІ №1312248 від 24.04.2023, у якому вказано, що договором про надання правової (правничої допомоги) повноваження адвоката не обмежуються (а.с.71); в судовому засіданні 16.08.2023 інший представник відповідача підтвердив, що відповідач позов у відповідній частині визнає.

Як визначено ч.4 ст.191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В силу ч.5 ст.191 ГПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що визнання позову у даному випадку суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, позов в частині стягнення 1 946369,79грн в рахунок оплати лізингових платежів 4-6 періодів підлягає задоволенню.

При цьому, первісні вимоги в частині зобов`язання повернути об`єкт лізингу та зустрічні вимоги щодо визнання недійсним одностороннього правочину повідомлення відповідача про відмову від договору та поновлення його дії не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином, як установлено ч.3 такої статті, є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ч.5 ст.202 ЦК Українидо правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Так, ч.1 ст.203 ЦК України установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Невідповідність правочину вимогам відповідної норми є однією із підстав визнання такого договору недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, враховуючи пояснення, викладені у відповіді на відзив (а.с.134-135), відповідач вважає, що відповідний договір суперечить моральним засадам суспільства, а саме суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, які закріплено ст.3 ЦК України, і які порушені, як вважає відповідач, при вчинені позивачем одностороннього правочину направлення повідомлення про розірвання договору.

Однак, ст.3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства. При цьому, повідомлення про одностороннє розірвання договору не суперечить моральним засадам суспільства з наступних підстав.

Так, за приписами п. 1 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг", після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів.

Аналогічне право лізингодавця на відмову від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку визначено, як установлено судом, і п.9.2.1 договору, що укладений сторонами.

Відповідно до ч.5 вказаної статті, для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.

При цьому, право на одностороннє розірвання договору внаслідок порушення зобов`язання визначене і п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, відповідно до якого одним із наслідків порушення зобов`язання є припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Отже, одностороння відмова від зобов`язання у передбачених законом або договором випадках не суперечить моральним засадам суспільства, а є правомірною дією, спричиненою порушенням зобов`язання контрагентом.

Разом з тим, у даному випадку підстав для реалізації права позивача на одностороннє розірвання договору в момент вчинення відповідної дії не було, оскільки не виконання зобов`язання боржником щодо сплати лізингових платежів 3-6 періодів спричинено тимчасовою неможливістю виконання відповідних зобов`язань, яке обумовлено обставинами, за які відповідач не відповідає, і така неможливість виконання на момент односторонньої відмови 28.02.2023 (дата направлення односторонньої відмови) тривала, а порушення зобов`язань щодо оплати лізингових платежів 1-2 періодів, строк виконання яких є порушеним відповідно з 21.12.2021 та 21.02.2022, на момент односторонньої відмови, з урахуванням дії форс-мажорних обставин, не тривало більше 60 днів, що є необхідною умовою для виникнення права на одностороннє розірвання договору, оскільки відповідні обставини настали 24.02.2022 і станом на 20.04.2023 ще тривали.

Так, згідно з ч.3 ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Торгово-промислова палата України відповідно до її компетенції засвідчила форс-мажорні обставини для виконання зобов`язань з оплати лізингових платежів 3-6 періодів.

При цьому, виданим сертифікатом засвідчена тимчасова неможливість виконання зобов`язання, що не спричиняє припинення таких зобов`язань. При тимчасовій неможливості виконання зобов`язання переноситься до усунення перешкод, які спричинені форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як визначено ч.2 такої статті, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як визначено ч.1 ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності з ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак, як визначено ч.1 ст.625 ЦК України, яка є спеціальною, оскільки зобов`язання відповідача із сплати лізингових платежів є грошовим, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, у даному випадку відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання відповідних зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, як встановленої законом, так і договором, зокрема, щодо сплати втрат від інфляції, штрафних санкцій, збитків, однак, виконання відповідного зобов`язання переноситься до усунення перешкод, які спричинені форс мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Враховуючи зазначене, не можна вважати договір розірваним внаслідок направлення позивачем відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору, оскільки позивач не набув відповідного права на таку дію станом на момент її вчинення.

Отже, вимоги відповідача, заявлені ним у зустрічному позові щодо визнання недійсним повідомлення позивача про розірвання договору та поновлення його дії не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як установлено ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Однак, у даному випадку розірвання договору внаслідок направлення зазначеного повідомлення не відбулось, оскільки така відмова здійснена не у відповідності з договором або законом і направлення такого повідомлення ніяким чином не порушує прав або охоронюваних законом інтересів відповідача, оскільки припинення дії договору не відбулось.

Оскільки договір не є розірваним, підстав для повернення предмета лізингу у відповідача також не має.

З урахуванням зазначеного, у задоволені вимог зустрічного позову та вимог первісного позову в частині зобов`язання відповідача повернути предмет лізингу суд відмовляє.

Як визначено ч.1 ст.130 ГПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення містить і ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки до початку розгляду справи по суті - у відзиві на позов, який подано на стадії підготовчого провадження, відповідач визнав позов в частині стягнення 1 946369,79грн, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним із відповідної вимоги, а саме 14 597,77грн (1946369,79:100*1,5:100*50).

Інша частина витрат по оплаті позову судовим збором, яка понесена позивачем, в частині вимог про стягнення 1 946 369,79грн, а саме 14 597,77грн підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача на підставі п.2 ч.1 ст.129 ГПК України.

Витрати по оплаті позову судовим збором, понесені позивачем, в іншій частині вимог (щодо витребування предмета лізингу) підлягають покладенню на позивача. При цьому, суд відмовляє у задоволенні заяві позивача про поверненню йому судового збору у розмірі 38626грн (а.с.158-159) з наступних підстав.

Так, обгрунтовуючи вимогу щодо повернення судового збору у відповідній частині, позивач вказував, що судовий збір з вимоги про витребування майна сплачено у розмірі 41 310грн помилково, оскільки відповідна вимога є немайновою та підлягала оплаті судовим збором у розмірі 2684грн, тому 38626грн судового збору сплачені понад встановлений розмір.

Разом з тим, висновок про те, що позов в частині витребування майна підлягав оплаті судовим збором як позов немайнового характеру є помилковим.

Як установлено ч.2 ст.123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу п.2 ч.1 ст.163 ГПК України, ціна позову визначаєтьсяу позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У даному випадку ціна позову визначається з урахуванням ціни майна, вимоги щодо витребування якого позивачем заявлені у даній справі. При цьому, судовий збір з відповідної вимоги мав сплачуватись саме від вартості відповідного майна, а не за ставкою, яка передбачена пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позовів немайнового характеру.

Згідно правового висновку викладеного у п.26.2 постанови Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 910/19407/21 (910/1125/19), судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17).

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Витрати по оплаті зустрічного позову судовим збором у розмірі 2684грн, понесені відповідачем, підлягають покладенню на відповідача згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.126, 129, 130, 191, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» (ідентифікаційний код 40970242; 07231, Київська область, Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Миру, 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (ідентифікаційний код 35396734; 49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 31Д) 1946369,79грн основного боргу та 14597,77грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Відмовити у задоволенні вимог первісного позову в частині витребування у Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» сівалки Kverneland U-drillplus 6м, сер. №ACPNDхх65268, 2016р шляхом її вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон».

4. Відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання про недійсним повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Альбіон №23/02/3 від 23.02.2023 про розірвання договору фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26Н-21 та поновлення договору фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26АН-21.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (ідентифікаційний код 35396734; 49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 31Д) з державного бюджету України (Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області; місцезнаходження - пл. Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196; ідентифікаційний код 37955989, рахунок UA3010001 в ГУК у Київській області/м. Київ, МФО 899998) 14597,77грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень сімдесят сім копійок) частину судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №6489 від 24.03.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.08.2023.

Суддя А.Р. Ейвазова