ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

28.08.2023р. Справа №905/1095/23

Суддя Паляниця Ю.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, офіс 411; ) про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Дейнеги Євгена Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) заборгованості за договором №069775-КС-001 від 29.11.2019р. про надання кредиту в розмірі 4665,89 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області із заявою б/н від 17.08.2023р. щодо видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дейнеги Євгена Івановича, м.Сіверськ заборгованості за кредитним договором №069775-КС-001 від 29.11.2019р. про надання кредиту в розмірі 4665,89 грн (4154,54 грн - заборгованість за кредитом, 511,35 грн - заборгованість за відсотками).

Розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, господарський суд зазначає про наступне.

За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.148 вказаного кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто, приписи господарського процесуального законодавства України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» зазначає, що 29.11.2019р. між ним та Фізичною особою-підприємцем Дейнегою Є.І. укладено договір про надання кредиту №069775-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, приймання (акцепту) умов, викладених в оферті (пропозиції) про укладення договору про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 10000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування у порядку і на умовах визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Заявник вказує, що свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконав в повному обсязі та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника.

Натомість позичальник взяті на себе зобов`язання виконав лише частково. За вказаних обставин, у останнього обліковується заборгованість в загальному розмірі 4665,89 грн, враховуючи несплачені проценти.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на таке.

Відповідно до п.п.1, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу (п.1); із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п.8).

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником; у заяві повинні бути зазначені, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4 ч.2); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п.5 ч.2); до заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3 ч.3); інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.3).

На підтвердження укладання договору №069775-КС-001 від 29.11.2019р., підписаного позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявником надані роздруківки на паперових носіях: пропозиції укласти договір (оферти) про надання кредиту; заявки, яка визначена як невід`ємна частина пропозиції про укладення кредитного договору (оферти); підтвердження про укладання договору про надання кредиту.

Відносини, пов`язані з електронним документообігом і використанням електронних документів, регулюються нормами Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Згідно з визначенням, наведеним у ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у формі електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для сприйняття його змісту людиною.

В силу норм ст.7 вказаного закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

За змістом ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Долучені до матеріалів заяви документи про надання кредиту (заявка, пропозиція, підтвердження) не містять даних ні про використання електронного підпису сторонами, ні їх підписання одноразовими ідентифікаторами.

Роздруківка анкети клієнта від 08.08.2023р. (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) підписана представником стягувача, доказів підписання анкети позичальником суду не надано.

Оскільки надана суду анкета не підписана Фізичною особою-підприємцем Дейнегою Є.І., вона не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, який підтверджує відомості зазначені в цій анкеті.

Також, на підтвердження укладення договору заявником долучено візуальну форму послідовності дій клієнта Фізичної особи-підприємця Дейнеги Є.І. щодо укладення електронного договору №069775-КС-001 від 29.11.2019р., яка складена в односторонньому порядку та підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

Разом із тим, заявником не надано належних доказів на підтвердження інформації, зазначеної у візуальній формі послідовності дій. Така форма по суті є лише викладенням певної інформації безпосередньо зацікавленою особою.

Окрім того, наданий заявником розрахунок заборгованості не може бути розцінений судом в якості допустимого доказу на підтвердження часткового виконання позичальником умов кредитного договору (а отже, сприйнятий судом як доказ вчинення боржником конклюдентних дій), оскільки на відміну від банківської виписки (платіжних доручень, меморіальних ордерів, інших розрахункових документів) не відображає факт здійснення господарської операції з перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший.

Як стверджує заявник, на виконання умов договору грошові кошти в сумі 10000 грн були перераховані стягувачем на вказаний позичальником картковий рахунок, на підтвердження чого надано квитанцію «Fondy».

Однак, матеріалами заяви не підтверджується, що наведений у вказаній квитанції картковий рахунок належить боржнику і що саме на нього позичальник просив перерахувати кредитні кошти.

З роздруківки анкети клієнта від 08.08.2023р. (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) слідує, що в якості номеру банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів зазначено дані рахунку № НОМЕР_2 . Проте, як вже зазначалось вище, витяг з анкети підписаний представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», при цьому доказів підписання анкети позичальником суду не надано. Оскільки відсутні докази складання і підписання анкети позичальником, остання не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наведені у ній відомості.

Слід також зазначити, що квитанція «Fondy» містить обмежені дані щодо рахунку отримувача № НОМЕР_3 . Тобто, у суду відсутня можливість зробити висновок навіть стосовно того, що кошти були перераховані на картковий рахунок, який наведений у анкеті клієнта.

Поряд з цим, п.п.22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на час здійснення, як зазначає заявник, перерахунку позичальнику кредитних коштів 29.11.2019р., передбачалось, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

З 01.08.2022р. таким розрахунковим документом є платіжна інструкція у відповідності до положень Закону України «Про платіжні послуги».

Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою №22 від 21.01.2004р., передбачено аналогічний перелік розрахункових документів, а також інкасове доручення (розпорядження) (п.1.13.).

Однак, заявником на підтвердження обставин перерахування боржнику коштів у кредит не надано передбаченого законодавством розрахункового документа або виписки з банківського рахунку.

Отже, з поданої заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги у заявника, оскільки не надані належні та допустимі докази передачі боржнику грошових коштів, заявлених до стягнення.

Виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дейнеги Є.І. заборгованості за договором №069775-КС-001 від 29.11.2019р. про надання кредиту в загальному розмірі 4665,89 грн.

Наразі, відмова з визначених підстав не є перешкодою для повторного звернення з відповідною заявою після усунення допущених порушень.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152 - 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від 17.08.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» щодо видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дейнеги Євгена Івановича заборгованості за кредитним договором №069775-КС-001 від 29.11.2019р. в розмірі 4665,89 грн (4154,54 грн - заборгованість за кредитом; 511,35 грн - заборгованість за відсотками).

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця