СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Харків Справа № 630/832/16-а

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників учасників справи:

від позивача Мосін А.В.;

від відповідача Кондратенко О.С.;

від третьої особи-1 на стороні відповідача - Андрійчук Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.1075Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 (суддя Шарко Л.В., повний текст складено 22.05.2023) у справі №630/832/16-а

за позовом Державного підприємства "Слобожанське"

до Люботинської міської ради Харківської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Харківська обласна державна адміністрація

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1.Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка;

2. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області;

3.Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області

Про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Слобожанське" (далі ДП "Слобожанське") звернулося до суду з позовом до відповідача, Люботинської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів" у частині пункту 1.4 та пункту 2, які стосуються ДП "Слобожанське" (з урахуванням уточнень).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №630/832/16-а, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022, у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 07.09.2022 касаційну скаргу ДП "Слобожанське" задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 та рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №630/832/16-а скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому судом касаційної інстанції зазначено, що судами не дотримано вимог ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також не досліджено належним чином початку перебігу позовної давності, тобто не встановлено коли саме позивач дізнався або мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №630/832/16-а, ухваленим за наслідками нового розгляду справи:

- у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності відмовлено;

- у задоволенні заяви третьої особи (Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка) про застосування позовної давності відмовлено;

- позовні вимоги задоволено повністю;

- визнано протиправним та скасовано рішення ХІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів" у частині, що стосується ДП "Слобожанське", а саме про вилучення із користування Державного господарства "Комунар" усього орної землі 98,8 га (п.1.4 рішення) та інших сільськогосподарських угідь площею 92,9 га (п.2 рішення);

- стягнуто з Люботинської міської ради Харківської області на користь ДП "Слобожанське" судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

В основу рішення покладено висновки суду про те, що Люботинською міською радою народних депутатів Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані вимоги Земельного кодексу України 1990 року щодо наявності згоди землекористувача, а також не були враховані обставини виникнення у позивача прав землекористувача та їх існування станом на 25.12.1992.На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того Господарський суд Харківської області дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Не погодившись із означеним рішенням, Люботинська міська рада Харківської області звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На переконання апелянта, під час розгляду справи судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв`язку із наступним:

- позивачем не надано доказів прийняття відповідного рішення ради про виділення йому у постійне користування земельної ділянки, а також доказів складання проекту відведення вказаної земельної ділянки. Отже, вважає скаржник, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 10.10.1994 виданий з порушенням чинного на той час законодавства, а тому не може посвідчувати право постійного користування позивача земельною ділянкою. Крім того, за відсутності проекту відведення земельної ділянки та винесення її меж в натурі (на місцевість), не можливо визначити, де саме знаходиться земельні ділянки та в яких межах перебуває, тобто відсутня можливість ідентифікувати вказані об`єкти на місцевості;

- усупереч висновкам суду першої інстанції, відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 та пункту 2 оскаржуваного рішення землі вилучалися з фактичного користування Дослідного господарства Комунар, про вилучення земель з постійного користування в рішенні мова не йде;

- згідно з переліком земель, які залишилися у державній власності, як такі, що перебувають у постійному користуванні підприємств, доданого до листа Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (далі ГУ Держгеокадастру) №18-20-11,2-5707/0/19-21 від 15.07.2021, площа земель, що перебувають у постійному користуванні ДП Слобожанське та, відповідно, залишаються у державній власності складає 362,0976 га, а не 1820,9 га, як зазначає позивач та протягом судового розгляду справи інформувало ГУ Держгеокадастру, та не 472,95 га, як зазначає суд першої інстанції у рішенні. Згідно з ситуаційною схемою розміщення земельних ділянок, що використовуються ДП Слобожанське на праві постійного користування, (додаток до вказаного листа) чітко визначені межі постійного землекористування підприємства, спірний водний об`єкт перебуває поза цими межами. Відповідно до Плану земельної ділянки під водоймою (Старолюботинський ставок) у м.Люботин Харківського району Харківської області, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником ТОВ СКІФ Жерьобкіним О.В., площа спірного ставка Старолюботинський складає 31,6172 га, що значно перевищує площу водних об`єктів, які обліковуються за ДП Слобожанське згідно форми 6-зем, та повністю спростовує висновки суду першої інстанції щодо перебування даного ставка у постійному користуванні ДП Слобожанське як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і на момент звернення до суду з даним позовом;

- під час судового розгляду не були з`ясовані питання, яким чином земельні ділянки, які за офіційними даними Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області перебували в межах міста Люботина та належали до комунальної власності, у березні 2017 опинилися за межами населеного пункту, а також як прибережні захисні смуги водойми можуть належати до комунальної власності та перебувати в межах населеного пункту, а сама водойма знаходитися за його межами та належати до державної власності;

- оскаржуване рішення не порушило право постійного землекористування ДСП Комунар у зв`язку з його відсутністю на час прийняття рішення.

Посилання суду на інформацію ГУ Держгеокадастру щодо перебування у них на обліку проекту землеустрою ДГ Комунар на площу 3364,3 га, розробленого у 1986 інститутом по землеустрою Укрземпроект, як на підставу існування права землекористування у ДГ Комунар до 1994, є недоречним з огляду на положення Земельного кодексу України в редакції 1970, який діяв до 1991;

- У січні 2005 відбулося приймання-передача майнового комплексу ДГ Комунар до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації. Під час проведення приймання-передачі у 2005 позивач мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та дізнатися про порушення свого цивільного права. Під час приймання-передачі комплексу у 2005 перевірялась не тільки наявність документів, як припустив Верховний Суд у п.32 постанови від 07.09.2022 по даній справі, а і безпосередньо проводилася інвентаризація земель та водоймищ у натурі. Позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском без поважних причин строку позовної давності. Позивачем під час розгляду справи не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності та не доведено, що він не мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Через підсистему «Електронний суд» 06.07.2023 від Державного підприємства "Слобожанське" надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно з резолютивною частиною якого заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. При цьому за коротким змістом відзиву позивач зазначає наступне:

- відповідачем у порушення ст.ст.80, 296 ГПК України, без належного обґрунтування, приєднано до апеляційної скарги нові докази - План земельної ділянки під водоймою (Старолюботинський ставок) у м.Люботин Харківського району Харківської області та викопіювання з кадастрової карти, які судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті як докази,оскільки вказані документи до суду першої інстанції не надавалися і не досліджувалися;

- за інформацією ГУ Держгеокадастру від 10.03.2017 обліковується проект землеустрою експериментальної бази «Комунар», що розроблений в 1986 році республіканським проектним інститутом по землеустрою Харківська філія «Укрземпроект», чим підтверджено факт наявності земель у постійному користуванні позивача на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення;

- позивач мав статус дослідного господарства у складі науково-дослідної установи і не відносився до радгоспів та мав у постійному користуванні відповідні землі та водойми;

- компетенція Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району щодо вирішення земельних питань, зокрема вилучення земель, визначалась у межах населеного пункту та, як вказується в інформації Держземагенства, земельні ділянки, які вилучались у ДГ «Комунар», на момент прийняття оскаржуваного рішення розташовувались за межами міста, а тому при прийнятті спірного рішення відповідачем перевищено надані йому повноваження;

- статтею 33 Земельного кодексу України від 18.12.1990 встановлювалась пряма заборона щодо вилучення земель сільськогосподарських науково-дослідних установа, а також земель дослідних полів науково-дослідних установ, крім випадків надання їх для будівництва шляхів,ліній електропередачі і зв`язку, трубопроводів. Оскільки, далі зазначає позивач, землі вилучались для задоволення потреб громадян, тому при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень;

- у ході всього провадження по справі, у тому числі в апеляційній скарзі, відповідач наполягає на законності прийнятого рішення та відсутності порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, що виключає в такому випадку зазначення про сплив позовної давності. За таких обставин позиція відповідача є суперечливою;

- порядок передачі об`єктів права державної власності регламентується Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» №147/98-ВР від 03.03.1998 та Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998, якими встановлено форму та порядок складення і затвердження акту приймання-передачі, однак не передбачено передачу на зберігання, а також не передбачено перебування складеного акту приймання-передачі у підприємств, які передаються, тому, на думку позивача, позиція місцевого господарського суду з приводу необізнаності позивача про зміст акту є правильною;

- Державний акт на право постійного користування землею серії ХР-25-07-000343 станом на 2005 рік та навіть на сьогодні є чинним, а тому в ході інвентаризації під час приймання-передавання майна перевірявся саме акт (право користування), а не фактична наявність земель та ставка. Тим більше, в акті приймання-передачі майнового комплексу підприємства зазначені об`єкти, що були в наявності під час інвентаризації і перебували на балансі позивача, та на сьогодні також перебувають на балансі, що спростовує твердження відповідача, що нібито позивач знав та мав змогу довідатись про їх відсутність. З огляду на обставини справи підстав для проведення інвентаризації земель, що перебували в постійному користуванні ДП «Комунар» на момент приймання-передавання його від одного суб`єкта управління до іншого, не було;

На електронну адресу суду 06.07.2023 від Харківської обласної військової адміністрації надійшли пояснення (з накладенням кваліфікованого електронного підпису), за змістом яких заявник зазначив, що відповідно до Указу Президента України №68/2022 від 24.02.2022 «Про утворення військових адміністрацій», розпорядження начальника обласної військової адміністрації №1В від 24.02.2022 «Про військову адміністрацію» Харківська обласна державна адміністрація 24.02.2022 набула статусу Харківської обласної військової адміністрації. Харківська обласна військова адміністрація вважає рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №630/832/16-а (ухвалене за наслідками нового розгляду) таким, що прийняте з правильним встановленням усіх обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права, та заперечує проти апеляційної скарги Люботинської міської ради Харківської області у повному обсязі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також зазначає, що Харківська обласна військова адміністрація повністю підтримує позицію, викладену у раніше наданих письмових поясненнях щодо суті спору.

16.08.2023 через підсистему «Електронний суд» від Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, за змістом яких заявник зазначає, що вважає апеляційну скаргу Люботинської міської ради Харківської області такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Означені пояснення за своїм змістом фактично є відзивом на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.4 ст.262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається, зокрема, строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань (за наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги - по 12.07.2023.

Частиною 1 ст.263 ГПК України унормовано, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Східний апеляційний господарський суд враховує, що письмові пояснення Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка подані з пропуском встановленого судом строку. При цьому питання щодо поновлення строку на подання таких пояснень заявником не порушується. Враховуючи наведене, означені письмові пояснення третьої особи підлягають залишенню без розгляду.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не надали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Для розгляду апеляційної скарги відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

Рух справи викладено у наявних у матеріалах справи ухвалах суду апеляційної інстанції. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №630/832/16-а та призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 21.08.2023 о 14:00год.

У судовому засіданні 21.08.2023 представник Люботинської міської ради Харківської області просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача. Представник Державного підприємства "Слобожанське" проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Харківська обласна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили.

Разом з тим, на електронну адресу суду 06.07.2023 від Харківської обласної військової адміністрації надійшли пояснення, за змістом яких, у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання, заявник просить справу №630/832/16-а розглядати без участі представника Харківської обласної військової адміністрації за наявними матеріалами у справі.

Від ГУ Держгеокадастру 18.08.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання (з накладенням кваліфікованого електронного підпису), за змістом якого заявник зазначає, що підтримує правову позицію, викладену в поясненнях, що наявні в матеріалах справи, інших додаткових пояснень не має, просить провести судове засідання за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області про наявність поважних причин неявки представника суд завчасно не повідомило. Належне повідомлення останнього про дату, час та місце судового засідання підтверджене наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ухвали суду від 21.06.2023.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, задовольняючи вищевказані клопотання учасників справи про розгляд справи за відсутності їх представників, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників Харківської обласної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області.

Люботинською міською радою Харківської області до апеляційної скарги додано Викопіювання з кадастрової карти та План земельної ділянки під водоймою (Старолюботинський ставок) в м.Люботин, Харківського району, Харківської області (з каталогом координат поворотних точок меж земельної ділянки). Як зазначає позивач за змістом відзиву на апеляційну скаргу та вбачається з матеріалів справи, вказані документи до суду першої інстанції не надавалися і не досліджувалися.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У розглядуваному випадку відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів не заявлялося, про наявність виняткових підстав для прийняття доказів судом апеляційної інстанції не зазначалося. За таких обставин колегія суддів не прийняла до розгляду надані відповідачем додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Дослідне господарство "Комунар" (далі ДГ "Комунар") створене на підставі постанови Ради міністрів УРСР №732 від 23.06.1969, як експериментальна база "Комунар", яка на підставі наказу по Українській академії аграрних наук України №292 від 03.12.1991 перейменована на Дослідне господарство "Комунар" (п.1.1 Статуту).

Згідно з п.1.2 Статуту ДГ "Комунар" - сільськогосподарське підприємство, що є експериментально-виробничою базою Українського науково-дослідного інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н.Соколовського з питань землеробства на основі високопродуктивного використання землі, майна, матеріальних та фінансових ресурсів.

Відповідно до п.1.8 Статуту згідно з Земельним кодексом України земля дослідному господарству надається для проведення дослідів, пропаганди передового досвіду і для ведення сільськогосподарського господарства. Вилучення у нього цінних продуктивних земель і земель дослідних полів не допускається. На базі дослідних господарств не можуть створюватись відособлені сільськогосподарські кооперативи, яким надаються земельні ділянки, що вилучаються зі складу земель господарства. Із його землеволодінь не вилучаються земельні ділянки для ведення селянського господарства.

Враховуючи зазначене, позивач мав статус дослідного господарства у складі науково-дослідної установи.

25.12.1992 Люботинською міською радою народних депутатів було прийнято рішення «Про вилучення земель із користування господарств радгоспів». Зокрема, у пункті 1.4 означеного рішення вказано про вилучення у ДГ "Комунар" орної землі площею 96,8 га, а в пункті 2 цього ж рішення про вилучення інших сільськогосподарських угідь площею 92,9 га, у тому числі: сіножаті - 35,7 га, пасовища - 14,7 га, ліси - 18,2 га, під водою (ставок) - 20,1 га, болота - 4,2 га.

За повідомленням ГУ Держгеокадастру від 10.03.2017, в Управлінні ГУ Держгеокадастру обліковується проект землеустрою експериментальної бази "Комунар" (ДГ "Комунар"), розроблений в 1986 році республіканським проектним інститутом по землеустрою "Укрземпроект", Харківська філія.

Дослідним господарством Комунар, з метою отримання державного акту на право постійного користування землею, було отримано від Харківської філії інституту по землеустрою технічний звіт про корегування картографічних матеріалів минулих років по землекористуванню, розроблених в 1986 році.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею №ХР-25-07-000343 від 10.10.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №60, ДГ "Комунар" було надано в постійне користування 1820,90 га землі в межах згідно з планом землекористування.

Цілісний майновий комплекс ДГ "Комунар" на підставі постанови Кабінету Міністрів України №815 від 13.06.2002 був переданий зі сфери управління Української академії аграрних наук України до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації.

Відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації №144 від 22.04.2016, ДП "Слобожанське" є правонаступником Державного сільськогосподарського підприємства "Комунар", утвореного в результаті реорганізації ДГ "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства і агрохімії ім.О.Н.Соколовського" на підставі розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації №692 від 30.12.2005.

За наявною в розпорядженні ГУ Держгеокадастру статистичною звітністю форми 6-зем станом на 01.01.2016 за позивачем на території Люботинської міської ради Харківської області обліковується землекористування в складі 472,95 га, до яких входять у тому числі водні об`єкти площею 19,2344 га.

Згідно з твердженнями позивача, з листа Люботинської міської ради Харківської області від 28.10.2016 йому стало відомо, що частину земель було вилучено на підставі рішення міської ради ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів".

Не погодившись із означеним рішенням, ДП "Слобожанське" звернулося до суду з розглядуваним позовом.

Судова колегія враховує наступне.

15.03.1991 введено в дію Земельний кодекс України (далі ЗК України).

Відповідно до п.5 постанови Верховної Ради УРСР №562-ХІІ від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) врегульований у відповідній Інструкції, яка була затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993. Згідно з п.1.6 Інструкції виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, постійного користування землею та колективної власності на землю провадиться після винесення в натурі (на місцевість) меж земельних ділянок за проектами їх відведення.

Відповідно до ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Як зазначено вище за текстом постанови, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею №ХР-25-07-000343 від 10.10.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №60, ДГ "Комунар" було надано в постійне користування 1820,90 га землі в межах згідно з планом землекористування.

За змістом апеляційної скарги Люботинська міська рада Харківської області зазначає про те, що позивачем не надано доказів прийняття рішення ради про виділення йому у постійне користування земельної ділянки, а також доказів складання проекту відведення вказаної земельної ділянки. За таких обставин, на переконання відповідача, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 10.10.1994 виданий з порушенням чинного на той час законодавства, а тому не може посвідчувати право постійного користування позивача земельною ділянкою.

Судова колегія відхиляє вказані доводи скаржника, оскільки ГУ Держгеокадастру у листі від 10.03.2017 підтвердило, що вказаний державний акт обліковується та є дійсним.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні 21.08.2023 також підтвердили, що державний акт у судовому порядку недійним не визнавався.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись положеннями ст.79 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Державним актом на право постійного користування землею №ХР-25-07-000343 від 10.10.1994, виданим у встановленому порядку підтверджено, що право користування земельними ділянками у позивача існувало на момент введення в дію ЗК України 1990 року та було належним чином у подальшому оформлено.

Оскільки законодавство, чинне на час надання у користування позивачу земельних ділянок, не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав, доводи апелянта про відсутність у позивача права користування земельними ділянками до одержання Державного акту не є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЗК України (тут і далі у редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Статтею 31 ЗК України унормовано, що вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передач їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. Вилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу.

Відповідно до ст.33 ЗК України вилучення земель сільськогосподарських науково дослідних установ для несільськогосподарських потреб, крім випадків надання їх для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також земель дослідних полів науково-дослідних установ, крім випадків надання їх для будівництва шляхів, ліній електропередачі і зв`язку, трубопроводів, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, не допускається.

Отже вказаним законом заборонено вилучення як земель сільськогосподарських науково-дослідних установ так і дослідних полів цих установ.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею - землю надано у постійне користування для проведення науково-дослідних робіт та ведення сільськогосподарського виробництва.

Згідно пункту 1.2 Статуту Дослідного господарства «Комунар» воно є експериментально-виробничою базою науково-дослідного інституту, тобто на позивача поширюється охоронна дія статті 33 ЗК України, що не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідачем також не надано суду доказів одержання згоди дослідного господарства на таке вилучення земельних ділянок.

Крім того, з аналізу означених статей вбачається, що вилучення земельної ділянки з власності або користування можливе лише за згодою власника або користувача. Прийняття Люботинською міською радою народних депутатів рішення від 25.12.1992 про вилучення у ДГ "Комунар" земель свідчить про визнання відповідачем факту, що позивач є належним землекористувачем. У свою чергу, матеріали справи не містять доказів надання позивачем згоди на вилучення у нього із користування будь-яких земельних ділянок. У судовому порядку питання про вилучення земель із користування позивача не вирішувалось. Ці обставини позивачем та відповідачем у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.08.2023 не спростовані.

Статтею 19 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" (тут і далі у редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) Ради народних депутатів правомочні розглядати питання, віднесені законодавством України до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.22 означеного Закону рішення Ради набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо не встановлено іншого строку введення цих рішень у дію. Рішення Ради не повинні суперечити Конституції України і чинним законам.

Як убачається з тексту оскаржуваного рішення ради від 25.12.1992 та витягу з протоколу засідання сесії міської ради від 25.12.1992, вилучення земель відбулось на підставі усної інформації землевпорядника міської ради про недостатність землі для задоволення заяв громадян, які виявили бажання отримати від органу місцевого самоврядування земельні ділянки під забудову, городи і дачі.

Згідно ст.ст.19;22 Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року № 533- XII рада народних депутатів в межах своєї компетенції приймає рішення, в тому числі щодо регулювання земельних відносин відповідно до законодавства; рішення Ради не повинні суперечити Конституції України і чинним законам.

Рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об`єднанням), організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття (ч.4 ст. 22 Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування»).

За таких обставин відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі наданих йому повноважень та порушив при цьому зазначені вище норми закону, а саме здійснив незаконне вилучення земельних ділянок позивача, без його згоди та без повідомлення (тобто без надсилання на адресу дослідного господарства рішення від 25.12.1992 року), чим порушив права землекористувача.

Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 25.12.1992 Про вилучення земель із користування господарств радгоспів.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що відсутня можливість за матеріалами і обставинами справи ідентифікувати земельну ділянку (під водоймою) на місцевості, а також на необхідність з`ясування під час судового розгляду питань, яким чином земельні ділянки, які за офіційними даними Управління Держземагенства у Харківському районі Харківськоїобласті перебували в межах міста Люботина та належали до комунальної власності, у березні 2017 опинилися за межами населеного пункту, а також як прибережні захисні смуги водойми можуть належати до комунальної власності та перебувати в межах населеного пункту, а сама водойма знаходитися за його межами та належати до державної власності., тобто суд першої інстанції не з`ясував питання щодо наявних, на думку відповідача, розбіжності у даних, які надавалися Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області протягом розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того відповідач посилається на те, що він не порушував права позивача, оскільки «спірний ставок» «Старолюботинський» складає 31,6172 га, натомість в межах Акту постійного користування обліковується інший водний об`єкт, площа якого орієнтовно складає 19,2344га.

Відповідно до ч.1ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано доказів, що спірні об`єкти є різними.

Разом із тим, відповідач, фактично пропонує спрямувати дослідження суду на те чи було вилучено із користування позивача спірним рішенням ради землі «Старолюботинського» ставка площею 31,6172га або іншу водойму.

Судова колегія відхиляє такі доводи, оскільки питання такої ідентифікації земельних ділянок не має переважного значення для вирішення спору, що розглядається. Предметом спору у справі №630/832/16-а є визнання протиправним та скасування рішення ради про вилучення земель із користування позивача, питання про повернення певних земельних ділянок позивачем не ставиться.

Оспорюваним позивачем рішенням міськради було вилучено землі Дослідного господарства «Комунар» (правопопередника позивача), в т.ч. і водойму площею 20,1га, тобто земельні ділянки, які знаходилися у його користуванні (т.1 а.с.3 зворот).

Доводи відповідача за апеляційною скаргою про те, що користування земельними ділянками позивача було фактичним, а не постійним користуванням не відповідають обставинам справи і не мають правового значення для вирішення цього спору, адже статті 31 і 33 ЗК України передбачають статус власників і користувачів земельними ділянками (без вказівки на постійне землекористування).

Як убачається з матеріалів справи, Люботинською міською радою Харківської області та Товариством риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.

В обґрунтування заяви зазначено, що у січні 2005 відбулося приймання-передача майнового комплексу ДГ Комунар до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації. Під час проведення приймання-передачі у 2005 позивач мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та дізнатися про порушення свого цивільного права, оскільки під час приймання-передачі комплексу у 2005 перевірялась не тільки наявність документів, а і безпосередньо проводилася інвентаризація земель та водоймищ у натурі.

Господарський суд Харківської області не погодився з доводами відповідача та третьої особи-1 на стороні відповідача щодо пропуску позовної давності.

У свою чергу, місцевий господарський суд прийняв посилання позивача на те, що

останній протягом 2016 року здійснював заходи щодо інвентаризації земель, які перебували у його постійному користуванні, та з метою виявлення фактів незаконного вилучення земельних ділянок листом вх.№25 від 26.09.2016 звернувся до відповідача. Розглянувши зазначений лист відповідач листом вх.№03-36/4417 від 28.10.2016 повідомив позивача про наявність оскаржуваного рішення. Саме вказана дата, за висновками суду першої інстанції, є початком перебігу позовної давності.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №922/3589/21.

За змістом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У застосуванні наведених вище положень законодавства слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої

обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст.15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Отже, дослідженню підлягає питання щодо безпосередньої обізнаності позивача про обставини прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а також щодо об`єктивної можливості позивача знати про такі обставини.

Відповідно до ст.22 Закону України Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" (у редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об`єднанням), організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття.

Відповідачем не надано доказів направлення оскаржуваного рішення на адресу позивача та відповідних державних органів, що здійснюють облік земель (на даний час ГУ Держтеокадастру у Харківській області). У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.08.2023 представник відповідача підтвердив неможливість надання доказів повідомлення позивача про наявність рішення Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.1992 з огляду на відсутність відповідних доказів (листів) в архівних матеріалах.

В судовому засіданні представник відповідача на запитання суду відповів, що повідомлення про наявність рішення направлялось позивачу рекомендованою кореспонденцією.

Судова колегія враховує, що така заява зроблена вперше, раніше під час розгляду справи такі пояснення відповідача були відсутні. Надіслання землекористувачу рішення Люботинської міської ради від 25.12.1992 про має бути доведено документально. Таких доказів суду відповідачем не надано.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин вказані пояснення відповідача не можуть бути покладені в основу рішення суду. Невиконання відповідачем свого обов`язку про повідомлення землекористувача про прийняття радою спірного рішення позбавило підприємство бути своєчасно обізнаним про порушення своїх прав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №815 від 13.06.2002 ДГ "Комунар" передано зі сфери управління Української академії аграрних наук до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації.

Судова колегія звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України є лише підставою для реалізації передбачених законодавством заходів, пов`язаних із передачею підприємства до сфери управління відповідного органу державної влади, і не встановлює конкретних строків завершення процедури такої передачі (про що зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 07.09.2022 у цій справі).

Апелянт посилається на те, що гідно з п.3 наказу Міністерства фінансів України №69 від 11.08.1994 "Про Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків" (далі Інструкція), діючого на час передачі ДГ "Комунар" до сфери управління іншого державного органу, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, при передачі підприємств та їх структурних підрозділів (на дату передачі). Інвентаризація може не проводитися у разі передачі підприємств та їх структурних підрозділів у межах одного органу, до сфери управління якого входять ці підприємства; ліквідації (реорганізації) підприємства.

Зазначаючи про пропуск позивачем строку позовної давності, відповідач та третя особа-1 на стороні відповідача наголошують на наявному в матеріалах справи акті приймання - передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації від 09.02.2005, в якому міститься також підпис директора ДГ "Комунар" щодо передачі майна. За твердженнями вдповідача та третьої особи-1 на стороні відповідача, під час проведення приймання-передачі у 2005 році позивач мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та дізнатися про порушення свого цивільного права.

Відповідно до п.п.а) пункту 7 Інструкції основними завданнями інвентаризації є виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва в натурі.

Згідно з п.11.7 Інструкції при інвентаризації перевіряється наявність документів на земельні ділянки, водоймища та інші об`єкти природних ресурсів, що підтверджують право власності підприємства на них.

Позивач наполягає на тому, що у 2005 році при інвентаризації перевірялася наявність документів, які посвідчують права на земельні ділянки, а не наявність земель та ставка.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача.

Судова колегія враховує, що на час передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації та проведення інвентаризації у позивача був наявний Державний акт на право постійного користування землею від 10.10.1994 №ХХР-25-07-000343, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №60, який станом на 2005 рік та на час розгляду цієї справи є чинним.

Підпис директора ДСГ "Комунар" на акті приймання - передачі цілісного майнового комплексу ДГ "Комунар" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації не може однозначно свідчити про обізнаність позивача щодо порушення його прав щодо спірної земельної ділянки у 2005 році, про що також вказано у постанові Верховного Суду від 07.09.2022у цій справі.

До матеріалів справи надано Акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації від 09.02.2005, в якому зазначено, що пунктом 6 додатків до акту є Матеріали інвентаризації станом на 01.12.2004 (а.с. 71,т.4). Згідно цих матеріалів (а.с.73, т.4) за Дослідним господарством обліковується «Пруд (старий) Люб» інв. № 102 1924рік побудови, загальна площа 20,1га водного дзеркала і «Пруд (новий)» інв. №103, 1962рік побудови, 19,5га водного дзеркала.

Отже згідно матеріалів інвентаризації позивач не мав підстав вважати, що його права порушені.

Такий висновок суду також підтверджується поясненнями позивача у відзиві на апеляційну скаргу: «…в акті приймання-передачі майнового комплексу підприємства зазначені об`єкти, що були в наявності під час інвентаризації і перебували на балансі позивача, та на сьогодні також перебувають на балансі, що спростовує твердження відповідача, що нібито позивач знав та мав змогу довідатись про їх відсутність.

Суд апеляційної інстанції також враховує наявні в матеріалах справи письмові пояснення ДП «Слобожанське», за змістом яких позивач зазначив наступне: сторонами акту приймання-передачі є Харківська обласна державна адміністрація та Національний науковий центр Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім.О.Н.Соколовського Української академії аграрних наук, в яких і знаходяться примірники оригіналів вищезазначеного акту із всіма додатками; законодавством, яке регулює передачу об`єктів права державної власності, не передбачено передачу на зберігання, а також перебування складеного акту приймання-передачі у підприємств, що передаються. Позивачем витребувано з Національного наукового центру Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім.О.Н.Соколовського копію акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДГ "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім.О.Н.Соколовського" від 09.02.2005.

Вказані пояснення підтверджуються матеріалами справи (листами про витребування і надання вказаних матеріалів).

Таким чином, у позивача не було і не повинно було бути акту прийому передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації від 09.02.2005 з усіма додатками та інвентаризаційними описами.

Як зазначає позивач, останній протягом 2016 року здійснював заходи щодо інвентаризації земель, які перебували у його постійному користуванні, та з метою виявлення фактів незаконного вилучення земельних ділянок, листом за вх.№25 від 26.09.2016 звернувся до відповідача. Відповідач листом від 28.10.2016 вх.№03-36/4417 повідомив позивача про наявність оскаржуваного рішення( листи додані до матеріалів справи).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме вказана дата є початком перебігу позовної давності, саме з листа від 28.10.2016 позивач довідався про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення і порушення своїх прав. Відповідачем не надано належних та допустимих у контексті норм ГПК України доказів обізнаності позивача щодо наявності спірного рішення раніше означеної дати.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача та третьої особи-1 на стороні відповідача на пропуск позовної давності.

Отже судова колегія прийшла до висновку, що розглядуваний спір стосується захисту права користування земельними ділянками, у тому числі земельними ділянками водного фонду, які були незаконно вилучені у позивача рішенням органу місцевого самоврядування.

Люботинською міською радою народних депутатів Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані вимоги Земельного кодексу України 1990 року щодо наявності згоди землекористувача на вилучення земельних ділянок, а також не були враховані обставини виникнення у позивача прав землекористувача та їх існування станом на 25.12.1992( про що правильно вказав суд першої інстанції), а також не враховано статус Дослідного господарства і ,відповідно, статусу його його земель, що забороняє їх вилучення у землекористувача.( ст. 31; 33 Земельного кодексу України). Про оспорюване рішення відповідач не повідомив землекористувача і не надіслав йому копію свого рішення, що також вимагав закон (19, 22 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування").

Вказані дії відповідача призвели до порушення прав позивача, як землекористувача.

При цьому судова колегія звертає увагу, що позиція відповідача по справі є суперечливою. Так, останній одночасно зазначає про необґрунтованість заявлених позовних вимог та заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності. У свою чергу, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то саме це є підставою для відмови в задоволенні позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/290/16 та від 17.01.2023 у справі №911/1014/20.

«Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Суд надав всі необхідні відповіді на питання, що стосуються спору.

Отже, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Люботинської міської ради Харківської області підлягає залишенню без задоволення, оскаржуванерішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №630/832/16-азалишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі № 630/832/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України. П

Повний текст постанови складено 31.08.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка