ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Справа № 924/117/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фермерського господарства "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23 (суддя Крамар С.І., повний текст рішення складено 25.05.2023)

за позовом Фермерського господарства "ЗЕМЛЯ РОДИНИ"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10

про стягнення 250 000 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" (далі - позивач, ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ") звернулося до суду із позовом про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_10.) 250 000 грн безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги з посиланням на положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України обґрунтовані тим, що позивачем було помилково перераховано згідно платіжного доручення № 21 від 13.08.2021 грошові кошти відповідачу в сумі 250 000 грн; між сторонами спору не було і немає жодних договірних відносин, не укладалися договори купівлі-продажу чи поставки будь-якого товару, а товар за такими договорами, відповідно, не купувався, не поставлявся та не передавався.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 в позові відмовлено.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, встановив договірний характер правовідносин сторін у справі, що виключає можливість стягнення із відповідача коштів у вигляді безпідставно отриманих у сумі 250 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- кошти в сумі 250 000 грн були безпідставно перераховані відповідачу; між сторонами не існувало договірних відносин, що підтверджується, в тому числі, заявою свідка ОСОБА_4. від 25.04.2023;

- згідно платіжного доручення № 21 від 13.08.2021 у призначені платежу зазначено, що він був здійснений із урахуванням суми ПДВ. Проте, відповідач не зареєстрований платником ПДВ;

- аналізуючи надані відповідачем рахунок - фактуру 12.08.2021 та видаткову накладну від 12.08.2021, можна дійти висновку, що усі товари, зазначені у них, пристосовані для легкових автомобілів, а не для сільськогосподарської техніки, а частина товарів взагалі не містить жодних маркувань;

- визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). Вказана правова позиція викладена у постановах ВС від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19);

- враховуючи відсутність оригіналу видаткової накладної від 12.08.2021, а також за умов відсутності будь-яких договірних правовідносин та зобов`язань, - грошові кошти в розмірі 250000 грн, є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а отже, підлягають поверненню позивачу.

Листом від 20.06.2023 судом було витребувано матеріали справи з Господарського суду Хмельницької області.

29.06.2023 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

ФОП ОСОБА_10. надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними доказами відсутність існування (укладення між сторонами) договору купівлі-продажу товару, а саме автомобільних запчастин та мастильних матеріалів, адже факт існування договірних відносин між позивачем та відповідачем підтверджується доказами в їх сукупності, а саме: видатковою накладною від 12.08.2021, рахунком-фактурою на оплату від 12.08.2021, платіжним дорученням № 21 від 13.08.2021 та письмовими заявами свідків ОСОБА_9. та ОСОБА_1 .

Відповідач заявляє, що докази про судові витрати, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть надані суду впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, на підтвердження позовних вимог позивачем було подано до суду копію платіжного доручення № 21 від 13.08.2021, яким перераховано ФОП ОСОБА_10. 250 000 грн "за мастила та запчастини зг. рах. б/н від 12.08.2021".

Також позивачем подано до суду письмову заяву свідка ОСОБА_2 від 25.04.2023, який є головою ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" щодо помилково перерахованих коштів у розмірі 250 000 грн на рахунок ФОП ОСОБА_10, Свідок повідомив, що між ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" та ФОП ОСОБА_10. ніколи не було і на сьогодні немає жодних договірних відносин, зокрема не укладалися договори купівлі-продажу чи поставки будь-якого товару, а товар за такими договорами, відповідно, не купувався, не поставлявся та не передавався. ОСОБА_4 підтвердив, що по рахунку ФГ по контрагенту "ФОП ОСОБА_10." відсутні будь-які оплати, крім помилкової оплати на рахунок ФОП ОСОБА_10 на суму 250 000 грн. Ним, як головою ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ", не підписувалось жодних договорів чи видаткових накладних із ФОП ОСОБА_10. та не отримувалося жодних товарів та будь-яких товарно-матеріальних цінностей. Так, як він ніколи не підписував жодних документів із ФОП ОСОБА_10., тому у неї не може бути оригіналів будь-яких документів із його підписом. Наданий нею документ "видаткова накладна № б/н від 12.08.2021" є вигаданим способом привласнення коштів, помилково перерахованих ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ".

На підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви, відповідачем подано до суду:

- копію видаткової накладної № б/н від 12.08.2021, згідно якої ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" отримало від ФОП ОСОБА_10 автозапчастини на суму 250 000 грн. На вказаній копії міститься підпис представника позивача та відтиск печатки ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ";

- копію рахунку-фактури № б/н від 12.08.2021 щодо оплати автозапчастин на суму 250000 грн, в якому постачальником зазначено ФОП ОСОБА_10., покупцем ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ";

- акт про втрату оригіналу видаткової накладної № б/н від 12.08.2021;

- письмову заяву свідка ОСОБА_3 , в якій вказано, що він свою діяльність, як фізична особа-підприємець, фактично здійснює у магазині за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному магазині здійснює свою діяльність як фізична особа-підприємець ОСОБА_10, зокрема, вона займається роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів та торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Щодо факту отримання товару ОСОБА_4 повідомив, що у серпні 2021 ОСОБА_5 прийшов до магазину та повідомив про намір придбати у ФОП ОСОБА_10 різноманітні автомобільні запчастини та мастильні матеріали. ОСОБА_5 повідомив відповідача про те, що бажає здійснити оплату за необхідний товар пізніше по перерахунку. Остання погодилась і сказала, що складе видаткову накладнy та рахунок на оплату придбаного товару. Оскільки замовлення у ОСОБА_6 було велике, ОСОБА_3 допомагав ОСОБА_10. знайти запитуваний товар у магазині, а також запакувати і завантажити його у машину, на якій приїхав ОСОБА_5 , а саме Mercedes Vito, номерні знаки НОМЕР_1 . Товар він забирав за два рази. Після завантаження всього необхідного товару, ФОП ОСОБА_10. видала ОСОБА_8 видаткову накладну та рахунок, який той пообіцяв оплатити в найближчі дні по перерахунку з фермерського господарства. Чи був оплачений ОСОБА_4 придбаний товар у ФОП ОСОБА_10. йому не відомо;

- письмову заяву свідка ОСОБА_10 , в якій вказано, що вона зареєстрована, як фізична особа-підприємець у встановленому законом порядку. Основний вид діяльності - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів та торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Свою діяльність як фізична особа-підприємець фактично здійснює у магазині за адресою: АДРЕСА_1 . Також, у вказаному магазині здійснює свою діяльність як фізична особа-підприємець ОСОБА_9. ОСОБА_6 знає особисто протягом чотирьох років. Їй також відомо, що ОСОБА_5 є головою ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ". 12.08.2021 ОСОБА_5 прийшов до магазину за адресою: АДРЕСА_1 та повідомив про намір придбати різноманітні автомобільні запчастини та мастильні матеріали. У той же час в магазині знаходився ОСОБА_3 . ОСОБА_5 повідомив їй про те, що бажає здійснити оплату за необхідний товар пізніше по перерахунку. Так як вона знала ОСОБА_6 особисто, погодилась і сказала йому, що складе видаткову накладну та рахунок на оплату придбаного товару. У ОСОБА_6 було велике замовлення - 55 найменувань різноманітного товару, а саме автомобільні мастила та автомобільні запчастини, тому вона попросила ОСОБА_3 допомогти оформити вказане замовлення, знайти необхідний товар та запакувати його. Також, ОСОБА_9 допоміг завантажити придбаний ОСОБА_4 товар у його машину, а саме Mercedes Vito, номерні знаки НОМЕР_1 . Вказаний товар ОСОБА_5 забрав за два рази. Після цього вона склала видаткову накладну № б/н від 12.08.2021 та рахунок-фактуру № б/н від 12.08.2021, загалом на суму 250 000 грн. Вказані документи вона віддала ОСОБА_8 , після чого він пообіцяв пізніше підписати та поставити печатку ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ", оскільки з собою печатки він не мав, а також оплатити товар в найближчі дні з рахунку ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ". Пізніше він особисто приніс підписану видаткову накладну № б/н від 12.08.2021, однак вона не пам`ятає, чи він віддав оригінал вказаної накладної чи копію. 13.08.2021 на її банківський рахунок НОМЕР_2 в АТ "Сенс Банк", що був зазначений у рахунку-фактурі № б/н від 12.08.2021, надійшли грошові кошти у сумі 250 000 грн з призначенням платежу - "оплата за мастила та запчастини зг. рах. б/н від 12.08.2021р у т.ч. ПДВ 20% - 41 666, 67 грн".

Предметом позову у даній справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення 250 000 грн безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно норм ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 663, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Суд приймає до уваги, що згідно видаткової накладної від 12.08.2021 позивач отримав від відповідача автозапчастини на загальну суму 250 000 грн. Дана копія видаткової накладної містить підпис представника позивача та відтиск печатки ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ". При цьому втрата оригіналу вказаної накладної підтверджується актом від 12.08.2021.

Колегія суддів приймає до уваги те, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Отже, встановивши наявність відбитку печатки позивача на видатковій накладній, суд вважає, що позивач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документах, що фіксують здійснення господарських операцій.

Позивачем не надавались в ході розгляду справи доказів, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Також суд вказує, що рахунком - фактурою від 12.08.2021 та платіжним дорученням № 21 від 13.08.2021, підтверджується факт перерахунку позивачем відповідачу 250 000 грн саме "за мастила та запчастини зг. рах. б/н від 12.08.2021".

Отже, виходячи із аналізу наведених норм та встановлених судом під час розгляду справи обставин, колегія суддів дійшла висновку, що здійснивши оплату згідно вказаного вище рахунку згідно платіжного доручення, грошові кошти в розмірі 250 000 грн були сплачені позивачем на виконання договірних зобов`язань.

А відтак, встановлені під час розгляду даної справи судом обставини підтверджують схвалення позивачем своїми діями укладення договору купівлі-продажу та його виконання.

Суд вказує, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Зважаючи на викладене, на підставі дослідження поданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти у сумі 250 000 грн набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє аргументи заявника апеляційної скарги про те, що позивач зареєстрований платником ПДВ та усі операції з купівлі товару здійснює лише із платниками ПДВ, а відповідач не є платником ПДВ, оскільки сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Щодо заяви свідка ОСОБА_2 від 25.04.2023 та посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було здійснено допиту свідків, то суд вказує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч. 2 ст. 87 ГПК України).

ГПК України прямо встановлює, що сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (ч. 3 ст.87 ГПК). Таким чином, особиста зацікавленість в результатах розгляду справи, як позивача, так і відповідача, яка є беззаперечною і презюмується, не робить показання таких свідків недопустимим доказом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Правовий аналіз наведених положень ГПК України свідчить про те, що передумовою для виклику свідка для допиту є суперечливість обставин, викладених свідком у заяві, іншим доказам, або у разі наявності у суду сумнівів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, колегія суддів вважає, що надана позивачем до матеріалів справи заява свідка ОСОБА_2 від 25.04.2023 та викладені в ній обставини не впливають на спірні правовідносини, оскільки не можуть у встановленому порядку підтверджувати обставини наявності (відсутності) між сторонами спору договірних відносин, а тому заява свідка ОСОБА_2 не приймається судом в силу положень ч. 2 ст. 87 ГПК України.

Також відповідач не подавав до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків у справі, а суд, вирішуючи спір виходячи з предмету та підстав заявленого позову, не вбачав необхідності з власної ініціативи вчинити дані процесуальні дії, тому доводи скаржника на стадії апеляційного перегляду рішення суду є необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ФГ "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "ЗЕМЛЯ РОДИНИ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2023 у справі № 924/117/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.