ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р. м. Київ Справа №911/153/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 8-В)

до Приватного акціонерного товариства «Обухівське» (08701, Київська обл., м. Обухів, мікрорайон Яблуневий, буд. 26)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (08132 Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б)

про стягнення 895063,93 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

від позивача: Андрієвська О.В.

від відповідача: Школьна К.В.

від третьої особи: Безштанько В.В.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Обухівське» (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі третя особа), про стягнення 895063,93 грн заборгованості за договором постачання електроенергії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем як постачальником та відповідачем як споживачем укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №420024693 від 01.01.2019, надалі договір. Позивач зазначає, що у відповідача за договором виникла заборгованість, а саме за спожиту електроенергію у періоді з грудня 2021 по вересень 2022 основний борг в сумі 722080,68 грн, а також пеня в сумі 96034,40 грн, 3% річних в сумі 10309,57 грн, інфляційні втрати в сумі 66639,28 грн, а всього разом 895063,93 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2023 відкрито провадження у справі №911/153/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні позивача, встановлено учасникам справи строки для вчинення необхідних процесуальних дій, підготовче засідання призначено на 16.02.2023.

У підготовче засідання 16.02.2023 з`явилися позивач та третя особа, не з`явився відповідач, протокольною ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 09.03.2023.

23.02.2023 до Господарського суду Київської області від третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких третя особа зазначила, що відповідач є споживачем послуг з постачання електроенергії, має договір на розподіл електричної енергії з оператором системи розподілу, яким є третя особа. Також третя особа зазначила, що факт споживання відповідачем електроенергії в тому обсязі, який заявлений позивачем у цій справі №911/153/23, підтверджується в установленому Законом України «Про ринок електричної енергії» порядку довідкою ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії від 07.12.2022 №20-1-547, у якій зазначені обсяги споживання відповідачем електроенергії, ці обсяги відповідачем не оскаржувались та вважаються погодженими, а тому третя особа просить позов задовольнити повністю.

09.03.2023 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, ухвалою суду від 09.03.2023 підготовче засідання призначено на 23.03.2023.

У підготовче засідання 23.03.2023 з`явився позивач, не з`явились третя особа та відповідач, від третьої особи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 06.04.2023.

У підготовче засідання 06.04.2023 з`явилися позивач та третя особа, не з`явився відповідач, який подав клопотання про відкладення підготовчого засідання з тих підстав, що ухвала про відкриття провадження у справі ним отримана лише 28.03.2023. Протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 04.05.2023.

17.04.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач визнав основний борг частково, а саме в сумі 680567,02 грн, а решту вимог про стягнення основного боргу в розмірі 41513,66 грн (722080,68-680567,02=41513,66) відповідач не визнав, посилаючись на те, що він з 24.02.2022 по 15.06.2022 не здійснював свою діяльність за місцезнаходженням його об`єктів внаслідок введення воєнного стану та передачі окремих об`єктів у безоплатне користування для потреб воєнного стану, що відповідач вважає форс-мажорною обставиною, а тому в квітні 2022 відповідач не споживав електроенергію понад договірну величину і вважає безпідставним застосування позивачем коефіцієнту 1,5 у зв`язку із обсягом споживання електроенергії у квітні 2022 понад договірну величину, враховуючи, що відповідач не мав змоги прогнозувати збільшення обсягу споживання електроенергії. Також позивач не визнав повністю вимоги про стягнення 96034,40 грн пені, 10309,57 3% річних та 66639,28 грн інфляційних втрат, посилаючись на те, що ці вимоги є вимогами про стягнення штрафних санкцій, які є надмірно великими порівняно із збитками позивача, вини відповідача у несвоєчасному виконанні зобов`язань немає, а тому ці вимоги підлягають зменшенню судом.

21.04.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що відповідач в ході виконання договору не повідомляв позивача про виникнення форс-мажорних обставин, а тому позивач вважає безпідставними доводи відповідача у спорі про виникнення форс-мажору, в т.ч. щодо нарахованої вартості електроенергії за квітень 2022. Також позивач зазначив, що відповідач не надав докази споживання відповідних обсягів електроенергії іншими особами, а тому вважає безпідставними заперечення відповідача в цій частині. Позивач зауважив, що відповідач помилково ототожнює 3% річних та інфляційних втрати із штрафними санкціями, хоча вказані нарахування не є штрафними санкціями, а носять компенсаційний характер і не підлягають зменшенню за клопотанням відповідача. В той же час в результаті прострочення виконання зобов`язань споживачами перед позивачем позивач також оплачує штрафні санкції, а тому нарахована відповідачу пеня також не підлягає зменшенню.

11.05.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач повторив свою правову позицію у справі, викладену у відзиві щодо визнання відповідачем основного боргу в сумі 680567,02 грн та заперечення щодо решти позовних вимог.

У підготовче засідання 04.05.2023 з`явилися позивач та відповідач, не з`явилась третя особа, протокольною ухвалою в підготовчому засідання оголошена перерва на 11.05.2023.

У підготовче засідання 11.05.2023 з`явилися позивач та відповідач, не з`явилась третя особа, протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 25.05.2023.

У підготовче засідання 25.05.2023 з`явилися позивач та відповідач, не з`явилась третя особа, за наслідками з`ясування позицій сторін про можливість закриття підготовчого провадження протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.06.2023.

У судове засідання 08.06.2023 з`явився позивач, не з`явились відповідач та третя особа, протокольною ухвалою судове засідання відкладено на 22.06.2023.

У судове засідання 22.06.2023 з`явився позивач та третя особа, які надали пояснення по суті справи, відповідач не з`явився, протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву на 20.07.2023.

20.07.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення в рівних частинах строком на 12 місяців.

В судове засідання 20.07.2023 з`явились усі учасники справи, які надали пояснення по суті справи. За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів 20.07.2023 у судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких ґрунтується позов, відзив та інші заяви учасників по суті справи, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

01.01.2019 між Приватним акціонерним товариством «Обухівське» (відповідач) в якості споживача та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (позивач) в якості постачальника було укладено договір №420024693 про постачання електричної енергії споживачу на умовах Комерційної пропозиції «Стандарт-1», надалі договір.

Цей договір укладений шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору позивача про постачання електричної енергії споживачу на підставі поданої 18.12.2018 відповідачем позивачу заяви-приєднання.

Факт укладення договору сторонами не оспорюється та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями публічного договору позивача про постачання електричної енергії споживачу та підписаної відповідачем заяви-приєднання від 18.12.2018 до договору. У заяві-приєднання відповідача від 18.12.2018 до договору про постачання електричної енергії споживачу зазначено, зокрема, адреси об`єктів споживача та ЕІС-коди точок комерційного обліку за об`єктами споживача, початок постачання з 01.01.2019.

Також відповідачем позивачу на виконання договору подані заяви про договірні величини споживання електроенергії за місяцями на 2021 рік та на 2022 рік.

Відповідно до п.1.1 укладеного між відповідачем та позивачем договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (відповідачу) постачальником електричної енергії (позивачем) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

В п.2.1 статті 2 «предмет договору» цього договору визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачу постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Інформація про об`єкти споживача, постачання електричної енергії на потреби яких здійснюється на умовах цього договору, та точки комерційного обліку, в яких відбувається зміна власника електричної енергії, наведена в заяві-приєднання, яка є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.2.3 договору обсяг проданої споживачу електроенергії визначається оператором системи розподілу (ОСР) та підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/акта приймання-передачі електричної енергії.

В п.5.1 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору.

Також відповідно до п.5.4 цього договору ціна електричної енергії має зазначатись постачальником у рахунках на оплату електричної енергії.

Пунктом 5.5 договору визначено розрахунком періодом за цим договором календарний місяць.

В п.5.7 договору встановлено, що порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору.

Пунктом 5.8 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором постачальник має право вимагати сплати пені. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору.

Відповідно до п.5.13 договору комерційна пропозиція, яка є додатком №2 до цього договору, містить наступну інформацію, зокрема: ціну (тариф) електричної енергії та/або спосіб визначення ціни електричної енергії, або порядок визначення ціни; термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати; розмір пені за порушення строку оплати або штраф; термін дії договору та умови пролонгації.

В комерційній пропозиції «Стандарт-1» яка є додатком №2 до укладеного між позивачем та відповідачем договору, встановлено, зокрема:

- складові ціни (тарифу) електричної енергії;

- порядок оплати: попередня оплата 100% вартості договірного обсягу споживання повинна бути оплачена до дати початку розрахункового періоду, а остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію;

- розмір пені: подвійна облікова ставка НБУ. Також зазначено, що споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення;

- строк надання рахунку: рахунок на попередню оплату надається постачальником споживачу до дати початку відповідного розрахункового періоду; рахунок за фактично спожиту електроенергію (остаточний розрахунок) надається постачальником споживачу не пізніше п`ятого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані постачальником рахунки підлягають оплаті споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання.

В статті 6 договору визначено права та обов`язки споживача. Так, відповідно до п.6.1 договору споживач (відповідач) має право, зокрема: отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цього договорі; вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому порядку; інші права, передбачені чинним законодавством та цим договором. Відповідно до п.6.2 договору споживач (відповідач) зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору; мати діючий договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи; виконувати інші обов`язки, покладені на споживача чинним законодавством та/або цим договором.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (третя особа) є оператором системи розподілу, про що між відповідачем та третьою особою укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Обсяги спожитої відповідачем за договором електричної енергії у спірних періодах грудень 2021-вересень 2022 за ЕІС-кодами точок обліку відповідача зазначені у довідці оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про обсяги розподіленої споживачам електричної енергії від 07.12.2022 №20-1-547, копія якої міститься в матеріалах справи. Самі обсяги (показники споживання) за ЕІС-кодами точок обліку, які зазначені у цій довідці, відповідач не оспорює.

На підставі отриманих даних від оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» позивач формував та виставляв до сплати відповідачу рахунки-фактури за спожиту електричну енергію, а саме:

Період споживанняОбсяг споживання відповідно до даних ОСР (кВт*год)Сума нарахуванняСплачено
Грудень 3660,47
Січень 4396,2183660,47
Лютий 1576,43
Лютий 2022-2310-7192,48
Березень 8978,0650000,00
Квітень 56198,01
Травень 8556,92
Червень 7070,7620000,00
Липень 555,81
Серпень 7618,09
Вересень 322,87
Всього за період 875 741,15 153660,47
Борг 722080,68 грн

Також, позивачем складені для підписання відповідачем акти прийняття-передавання електричної енергії за періоди грудня 2021-вересня 2022. Зазначені акти прийняття-передавання електричної енергії підписані позивачем, а відповідачем не підписані.

Відповідач вищевказані рахунки позивача за договором за періоди споживання електроенергії грудень 2021-вересень 2022 на загальну суму 875741,15 грн оплатив лише частково, а саме в сумі 153660,47 грн, у зв`язку з чим за розрахунком позивача за відповідачем рахується заборгованість (основний борг) в загальній сумі 722080,68 грн (875741,15-153660,47=722080,68) за спожиту у ці періоди електричну енергію, яка останнім в добровільному порядку не сплачена, через що позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач відповідно до його правової позиції у справі не оспорює обсяги споживання та визнає основний борг за усі спірні періоди грудня 2021-вересня 2022, крім донарахування позивачем 41513,66 грн у зв`язку з перевищенням заявленого обсягу споживання (рахунок-фактура позивача за квітень 2023 № від 30.04.2022 на загальну суму 256198,01 грн, з яких 41513,66 грн у зв`язку з перевищенням заявленого обсягу споживання).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, які підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями письмових доказів, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором постачання електричної енергії, які регулюються укладеним між сторонами договором №420024693 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу на умовах Комерційної пропозиції «Стандарт-1», Законом України «Про ринок електричної енергії», надалі Закон № 2019-VIII, Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 Закону № 2019-VIII споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Підпунктом 2 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, (надалі - ПРРЕЕ) визначено також, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Статтею 46 Закону 2019-VIII встановлено, що оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил, ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктом 2.3.11 ПРРЕЕ встановлено, що комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку та цих Правил.

Постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку (п. 2.3.14 ПРРЕЕ).

Принципи організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії України, права та обов`язки сторін стосовно організації комерційного обліку електричної енергії та отримання точних і достовірних даних комерційного обліку для здійснення комерційних розрахунків визначаються Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі - ККОЕЕ).

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (позивач) не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачами. В силу покладених на електропостачальника функцій та обов`язків, позивач не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників, не визначає обсяг проданої електричної енергії.

Пунктом 4.3 ПРРЕЕ встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Таким чином, обсяги спожитої відповідачем за договором електричної енергії у спірних періодах грудень 2021-вересень 2022 підтверджується довідкою оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про обсяги розподіленої споживачам електричної енергії від 07.12.2022 №20-1-547, копія якої міститься в матеріалах справи і яка є належним доказом споживання відповідачем електричної енергії.

Надаючи правову оцінку запереченням відповідача в частині донарахування позивачем 41513,66 грн у зв`язку з перевищенням заявленого обсягу споживання за квітень 2023, а саме доводам відповідача про те, що він взагалі не споживав електроенергію у періоді з 24.02.2022 по 15.06.2022, а споживання у цей період здійснювалось іншими особами внаслідок передачі таким особам об`єктів споживача у користування, суд відмічає, що, по-перше, відповідачем не надано доказів споживання електроенергії третіми особами. В той же час, доводи відповідача про споживання усієї електроенергії у періоді з 24.02.2022 по 15.06.2022 не ним, а третіми особами, не узгоджуються із позицією відповідача у справі про те, що він частково визнає основний борг (визнає в сумі 680567,02 грн), а отже відповідач тим самим визнає і факт споживання ним самим електричної енергії в ці періоди. Крім того, у разі передачі відповідачем тих чи інших об`єктів у користування він не позбавлений можливості врегулювати правовідносини щодо користування такими об`єктами з відповідними користувачами (квартирно-експлуатаційним управлінням тощо), проте передача відповідачем об`єктів у користування третім особам не знімає з відповідача відповідальності перед позивачем за споживання електроенергії на об`єктах споживача за відповідними точками комерційного обліку за об`єктами споживача відповідно до договору, сторонами якого є відповідач як споживач та позивач як постачальник. По-друге, відповідно до обставин справи відповідач у квітні 2022 не посилався та не повідомляв позивача про виникнення у відповідача таких обставин, які відповідач відповідно до його правової позиції у спорі вважає форс-мажорними, тобто попередня поведінка відповідача (до моменту пред`явлення до нього позову в січні 2023) також не вказує на те, що сам відповідач розглядав відповідні обставини саме як форс-мажор. Суд при цьому зауважує, що відповідно до п.12.4 договору відповідач у разі настання форс-мажорних обставин повинен був повідомити про такі обставини негайно позивача та протягом 14 днів з дня їх виникнення надати позивачу відповідні підтверджуючі документи, однак відповідач не надав суду ні доказів такого повідомлення позивача, ні доказів того, щоб відповідач коли-небудь вжив усі залежні від нього заходи для надання позивачу такого повідомлення про форс-мажор та підтверджуючих документів. У зв`язку з цим доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.

Заяву відповідача від 20.07.2023 про розстрочення виконання рішення суду суд відхиляє, оскільки вказана заява є передчасною та не містить достатнього обґрунтування. Так, звертаючись із вказаною заявою до суду, відповідач відповідно до його правової позиції ще не визначився із сумою боргу, яка є предметом стягнення у справі №911/153/23 (враховуючи, що крім основної заборгованості позивачем заявлені також вимоги про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат) і яку відповідач готовий погасити на умовах розстрочки, про яку він просить у заяві. В той же час, метою розстрочення виконання судового рішення є не збільшення періоду виконання само по собі, а надання можливості реального виконання рішення по визначених частинах у встановлені строки при певних обставинах. Відхилення судом заяви відповідача від 20.07.2023 про розстрочення виконання рішення не позбавляє відповідача права на повторне звернення до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення за наявності відповідних підстав згідно із ст.331 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про те, що обсяги спожитої відповідачем за договором електричної енергії у спірних періодах грудень 2021-вересень 2022 документально підтверджуються належними доказами та відповідачем не спростовані.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Також згідно з ч.6 та 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем (основного боргу), строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 722080,68 грн є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а отже підлягає задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача також пеню в сумі 96034,40 грн, 3% річних в сумі 10309,57 грн та інфляційні втрати в сумі 66639,28 грн. Відповідачем не надано суду контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, однак заявлено клопотання про зменшення цих нарахувань..

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до умов комерційної пропозиції «Стандарт-1», яка є додатком №2 до договору, розмір пені становить подвійна облікова ставка Національного банку України. Споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи відповідача про наявність підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до норм ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, якими передбачено можливість зменшення неустойки за певних умов, судом відхиляються, оскільки відповідач помилково ототожнює 3% річних та інфляційні втрат з неустойкою: враховуючи положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування на суму боргу 3% річних, а також стягнення інфляційних втрат в даному випадку не є неустойкою, а входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція, викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №913/70/18). У зв`язку з цим відсутні правові підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат за клопотанням відповідача.

Аналізуючи доводи відповідача про скрутний матеріальний стан та запровадження в лютому 2022 воєнного стану як на підставу для зменшення судом пені відповідно до норм ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідачем не доведено, що прострочення відповідача по сплаті позивачу вартості спожитої електроенергії безпосередньо пов`язане із запровадженим з 24.02.2022 воєнним станом, приймаючи до уваги, що вперше прострочення по сплаті у відповідача виникло ще до запровадження з 24.02.2022 воєнного стану.

Разом з тим суд також враховує, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан. Дана обставина широкомасштабної військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану є загальновідомою обставиною, яка не потребує доказування.

Суд при цьому відмічає, що збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є надзвичайною та безпрецедентною обставиною, яку не можна залишити поза увагою при вирішенні питання стягнення штрафних санкцій в даній конкретній ситуації.

Справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 910/12876/19.

Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Тобто, неустойка це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, від 22.01.2020 у справі № 912/684/19 та від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Суд з цього приводу відмічає, що:

(1) періоди нарахування позивачем у цій справі пені припадають на період після початку широкомасштабної військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану;

(2) суд враховує поведінку відповідача, який здійснював погашення основного боргу, що виник до лютого 2022 (але не здійснив жодної оплати за електроенергію, яка була спожита після лютого 2022);

(3) позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, який в якості підстав для зменшення пені посилався також на відсутність у позивача реальних збитків внаслідок прострочення сплати відповідачем основного боргу, надав суду лише загальне твердження про виникнення у позивача збитків у вигляді застосованих до позивача штрафних санкцій, але конкретних доказів збитків не надав;

(4) суд враховує, що відповідач має суттєву кредиторську заборгованість по іншим поточним зобов`язанням відповідача, а саме за виплатою податків до бюджетів.

Введення з 24.02.2022 воєнного стану внаслідок широкомасштабної збройної агресії РФ проти України суттєво змінило умови господарювання та підходи щодо організації та ведення господарської діяльності. Хоча сторонами, зокрема, відповідачем, не надано окремих доказів про результати господарської діяльності протягом 2022-2023 в умовах воєнного стану, однак негативний вплив війни та її наслідків на обидві сторони, в т.ч. негативний вплив на обидві сторони довготривалих наслідків війни, є очевидним.

За таких обставин, враховуючи широкомасштабну збройну агресію РФ проти України та введення з 24.02.2022 на всій території України воєнного стану, що має триваючий негативний вплив на обидві сторони правовідношення, суд вважає за можливим за клопотанням відповідача відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 50%, тобто на 48017,20 грн. Суд при цьому також враховує, що окрім стягнення самої пені, стягнення з відповідача також 3% річних та інфляційних втрат, які також заявлені позивачем у даній справі до стягнення, у значній мірі компенсує позивачу можливі негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасного розрахунку з позивачем.

Суд не вбачає підстав для зменшення пені за клопотанням відповідача в більшому розмірі, ніж як визначено вище, беручи до уваги, що після пред`явлення цього позову відповідач не здійснював взагалі погашення (часткових погашень) основного боргу і таким чином основний борг не зменшувався, а ступінь виконання відповідачем (боржником) зобов`язань за договором не є значною (сума основного боргу 722080,68 грн суттєво перевищує суму усіх оплат відповідача 153660,47 грн). Само по собі лише визнання відповідачем простроченого основного боргу без вчинення дій щодо погашення (погашення частинами) боргу та/або укладення угоди про розстрочку тощо не свідчить про належну поведінку відповідача, спрямовану на повне та сумлінне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем.

Таким чином, суд, враховуючи клопотання відповідача про зменшення пені, вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір нарахованої пені.

Перевірені та виконані судом розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат наводяться в таблиці нижче:

Період споживанняСума нарахуванняСплачено Період нарахування пеніПеня, заявлена позивачемПеріод нарахування 3% та інфляційних3% річних, заявлені позивачемІнфляційні, заявлені позивачем
Грудень 202183660,47
Січень 202274396,2183660,47
Лютий 202251576,43
Лютий 2022-7192,48
Березень 202288978,0650000,0008.04-07.10.20228922,1908.04-16.12.20221850,2714309,86
Квітень ,01 07.05-06.11.202225830,3807.05-06.12.20224716,8532260,64
Травень 202288556,92 08.06-07.12.202222199,8908.06-16.12.20221397,518529,82
Червень 202287070,7620000,0008.07-16.12.202219322,5608.07-16.12.20221159,365516,47
Липень 202222555,81 06.08-16.12.20224109,4906.08-16.12.2022246,581262,33
Серпень 202277618,09 08.09-16.12.202210632,6208.09-16.12.2022637,963452,08
Вересень 202252322,87 08.10-16.12.20225017,2708.10-16.12.2022301,041308,08
Всього за Період875 741,15 153660,47 96 034,40 10309,5766639,28
Борг722080,68 грн 96 034,40 10309,5766639,28

Враховуючи викладене та перевіривши зазначений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою системи «Ліга:Закон», суд приходить до висновку, що у межах заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат стягненню з відповідача підлягають: 48017,20 грн пені (50% х 96034,40=48017,20), 10309,57 грн 3% річних та 66639,28 грн інфляційних втрат за договором №420024693 від 01.01.2019.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 772080,68 грн основного боргу, 96034,40 грн пені, 10309,57 грн 3% річних та 66639,28 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 772080,68 грн основного боргу, 48017,20 грн пені, 10309,57 грн 3% річних та 66639,28 грн інфляційних втрат.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 13425,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2162 від 19.12.2022.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, враховуючи встановлений в ході розгляду справи факт прострочення сплати відповідачем основного боргу, то на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається повністю на відповідача безвідносно до зменшення (часткового зменшення) пені судом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13425,96 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до Приватного акціонерного товариства «Обухівське» за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі», про стягнення 772080,68 грн основного боргу, 96034,40 грн пені, 10309,57 грн 3% річних та 66639,28 грн інфляційних втрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Обухівське» (08701, Київська обл., м. Обухів, мікрорайон Яблуневий, буд. 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, 8-В, ) 772080 (сімсот сімдесят дві тисячі вісімдесят) грн 68 коп. основного боргу, 48017 (сорок вісім тисяч сімнадцять) грн 20 коп. пені, 10309 (десять тисяч триста дев`ять) грн 57 коп. 3% річних, 66639 (шістдесят шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 28 коп. інфляційних втрат та 13425 (тринадцять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 96 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до Приватного акціонерного товариства «Обухівське» в частині стягнення 48017,20 грн пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2023.

Суддя О.О. Третьякова