номер провадження справи 5/171/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2023 Справа № 908/1964/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: Орендного виробничого управління житлово-капітального господарства (електрона пошта: ; вул. Ціолковського, буд. 12, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002; )

До відповідача: Приватного підприємства "Ділма" (електрона пошта: ; вул. Зачиняєва, буд. 18, . Вільнянськ, Запорізька область, 70002; )

про стягнення 102 280,73 грн.,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

14.06.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Орендного виробничого управління житлово-капітального господарства до Приватного підприємства "Ділма" про стягнення 102 280,73 грн.

14.06.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1964/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 19.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1964/23 в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоїти справі номер провадження - 5/171/23 та розгляд справи по суті розпочати з 13.07.2023.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

18.08.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 03.09.2013 між Орендним виробничим управлінням житлово-комунального господарства м. Вільнянськ та ПП «Ділма» укладено договір № 10 про постачання теплової енергії в гарячій воді. З вересня 2013 року по жовтень 2022 року позивач надавав послуги відповідачу з постачання теплової енергії. Однак з 31.10.2021 по 31.03.2022 ПП «Ділма» перестало виконувати умови договору щодо оплати за отриману теплову енергію у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 79 529,70 грн. Позивач неодноразово направляв відповідачу претензії щодо погашення заборгованості. Однак, відповідач відповіді не надав та борг не сплатив. Також у зв`язку простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 3 070,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 19 680,21 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву ПП «Ділма» від 12.07.2023 за вих. №12-07-23, у якому зазначено, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимоги, оскільки враховуючи положення пункту 6.3. договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.09.2021 № 10, сторони визначили, що обов`язковою умовою для проведення Споживачем оплати поставленої теплової енергії є виставлення та передача на адресу Споживача рахунків за фактично спожиту теплову енергію. Так, дійсно до 01 листопада 2021 року відповідачем здійснювалося проведення оплати на користь позивача за поставлену теплову енергію згідно отриманих посадовими особами ПП «Ділма» відповідних рахунків. Однак, починаючи з 01 листопада 2021 року на адресу ПП «Ділма» не надходили від Орендного виробничого управління житлово-капітального господарства як Енергопостачальної організації рахунки на проведення оплати вартості поставленої теплової енергії за укладеним договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.09.2021 № 10 ані засобами поштового зв`язку, ані засобами електронного зв`язку. Зазначає, що надані повноважним представником позивача в якості додатків до позовної заяви письмові докази взагалі не містять жодних належних та допустимих письмових доказів, які б підтверджували факт надання Орендним виробничим управлінням житлово-капітального господарства на адресу ПП «Ділма» в період з 01.11.2021 по 31.03.2022 рахунків на проведення оплати вартості поставленої теплової енергії за укладеним договором. Відповідач вважає повністю необґрунтованими заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у зв`язку із порушенням строків проведення розрахунків за вказаним договором, оскільки відповідно до приписів положень статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок сплати 3 відсотків річних та інфляційних витрат на користь кредитора виникає у боржника у разі, якщо ним допущено прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, з огляду на відсутність документального підтвердження факту прострочення виконання ПП «Ділма» зобов`язань за зазначеним договором відповідач вважає недоречним застосування представником позивача положень ст. 625 ЦК України в частині нарахування З % річних та інфляційних втрат та стягнення зазначених сум з ПП «Ділма».

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2013 між Орендним виробничим управлінням житлово-комунального господарства м. Вільнянськ (далі - Енергопостачальна організація) та Приватним підприємством «Ділма» (далі - Споживач) укладено договір № 10 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до розділу 1 якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в приміщення площею 63 кв.м по вул. Зачиняєва, 18 в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором.

Відповідно до п. 6.1 договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Згідно п. 6.2. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість зазначеної в договору кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, згідно виставлених планових рахунків. Рахунки за фактично спожиту теплову енергію надаються Споживачеві з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. (п. 6.3. договору)

Відповідно до п. 10.1 договору вказано, що цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014.

Відповідно до п. 10.3 Договору передбачено, що припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Згідно до п. 10.4. договору зазначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору в період з жовтня 2021 по березень 2022 позивач надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується відповідними Актами прийняття-передачі наданих послуг та рахунками за теплову енергію, які містяться в матеріалах справи.

У позові вказано, що в період з 31.10.2021 по 31.03.2022 ПП «Ділма» перестало виконувати умови договору щодо оплати за отриману теплову енергію, що також підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву та останнім зазначено, що починаючи з 01 листопада 2021 року на адресу ПП «ДІЛМА» не надходили від Орендного виробничого управління житлово-капітального господарства як Енергопостачальної організації рахунки на проведення оплати вартості поставленої теплової енергії за вказаним договором ані засобами поштового зв`язку, ані засобами електронного зв`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 статті 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України, щодо строку (терміну) виконання зобов`язання визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача були направлені попередження про припинення постачання теплової енергії від 17.10.2022 за вих. №147, претензію від 01.06.2022 за вих. №70 про погашення заборгованості в сумі 79 529,70 грн., претензію від 02.05.2022 за вих. №62 про погашення заборгованості в сумі 79 529,70 грн., що підтверджується відповідним фіскальними чеками, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, 18.08.2022 Орендним виробничим управлінням житлово-капітального господарства направлено на адресу ПП «Ділма» лист від 17.08.2022 за вих. №108, у якому зазначено, що згідно договору №10 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.09.2013 підприємству були надані послуги з теплопостачання в приміщення за адресою: м. Вільнянськ, вул. Зачиняєва, буд. 18. Станом на 01.08.2022 заборгованість за надані послуги складає 79 529,70 грн. Надсилає підприємству рахунки, акти виконаних робіт (послуг) та акти звіряння та просить розглянути, підписати та по одному екземпляру актів повернути на адресу ОВУЖКГ в установлений законодавством термін. У разі не повернення розрахунки будуть вважатися звіреними. До вказаного листа додані відповідні Акти приймання-передачі наданих послуг, рахунки за період з жовтня 2021 по березень 2022, Акти звіряння взаємних розрахунків за період з жовтня 2021 по грудень 2021 та Акти звіряння взаємних розрахунків за період 2022 рік.

Факт направлення вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний лист від 18.08.2022 та поштовою накладною №910 від 18.08.2022.

Відповіді позивач на вказані претензії, попередження та листи від відповідача не отримав.

Отже, посилання відповідача на те, що позивачем не надавались (не направлялись) відповідачу відповідні документи, що стало підставою для не здійснення оплат за послуги з постачання теплової енергії, судом до уваги не приймаються, оскільки саме на відповідача покладається обов`язок належним чином організувати отримання поштової кореспонденції уповноваженим представником підприємства.

Крім того, суд зазначає, що не отримання актів приймання-передачі наданих послуг, рахунків за період з жовтня 2021 по березень 2022, не звільняє відповідача від обов`язку здійснення повної оплати спожитої теплової енергії.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 10 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.09.2013 за надані послуги з постачання теплової енергії в період з жовтня 2021 по березень 2022 на суму 79 529,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 3 070,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 19 680,21 грн. за загальний період з грудня 2021 по квітень 2023.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 р. № 14, грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України. (п. 1.2. постанови).

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 3.1. зазначеної постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Контррозрахунку розміру 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не надано.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних, наданий позивачем зазначає, що розрахунок здійснений по кожному акту окремо та вказано лише загальну кількість днів, за які нараховуються 3% річних, без визначення конкретного періоду, а саме дати початку такого нарахування, а отже враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, суд приходить до висновку, що позивач не надав належного розрахунку 3% річних, тому в цій частині заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, наданого позивачем, судом встановлено, що він здійснений по кожному Акту приймання - передачі наданих послуг за загальний період з грудня 2021 по квітень 2023.

Разом з тим, як встановлено судом, Орендним виробничим управлінням житлово-капітального господарства лише 18.08.2022 листом від 17.08.2022 за вих. №108 було направлено на адресу ПП «ДІЛМА» відповідні Акти приймання - передачі наданих послуг та рахунки за спірний період, а також враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення на адресу відповідача вказаних документів раніше, та положення ст. 530 ЦК України, суд вважає за необхідне розрахунок здійснити з вересня 2022 по квітень 2023.

Отже, відповідно до розрахунку суду здійсненого за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних втрат за загальний період з вересня 2022 по квітень 2023 становить 7 428,42 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Ділма" (електрона пошта: ; вул. Зачиняєва, буд. 18, . Вільнянськ, Запорізька область, 70002; ) на користь Орендного виробничого управління житлово-капітального господарства (електрона пошта: ; вул. Ціолковського, буд. 12, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002; ) суму основного боргу за договором № 10 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.09.2013 в розмірі 79 529 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 70 коп., інфляційні втрати в сумі 7 428 (сім тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн. 53 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено: 23.08.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.