РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2023Справа № 910/9657/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Селянсько-фермерського господарства "Батьківщина" (51461, Дніпропетровська обл., Павлоградський район, село Нова Русь, вул. Сонячна, буд. 43 А; ідентифікаційний код 30897271)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія" (01014, місто Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, офіс 413; ідентифікаційний код 44336136)

про стягнення 474 450, 00 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Селянсько-фермерське господарство "Батьківщина" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія" про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 474 450,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вказані грошові кошти в сумі 474 450,00 грн були помилково переведені працівником Селянсько-фермерського господарства "Батьківщина" на рахунок відповідача, оскільки, між сторонами ніколи не укладались будь-які договори чи інші правочини.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд вказує, що ухвала суду від 22.06.2023 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 244, однак, конверт повернувся на адресу суду 31.07.2023 неврученим із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Приписами ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі № 910/9657/23 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак, станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

17.02.2022 з рахунку Селянсько-фермерське господарства "Батьківщина" на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 72 600, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 745 від 17.02.2022.

18.02.2022 з рахунку Селянсько-фермерське господарства "Батьківщина" на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в сумі 137 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 748 від 18.02.2022 та в сумі 14 850,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 749 від 18.02.2022.

21.02.2022 з рахунку Селянсько-фермерське господарства "Батьківщина" на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 250 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 751 від 21.02.2022.

Всього за період з 17.02.2022 по 21.02.2022 позивач порахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 474 450, 00 грн.

Позивач вказує, що означені грошові кошти були помилково переведені працівником позивача на рахунок відповідача. Між сторонами ніколи не укладались будь-які договори чи інші правочини.

Позивач звертався до відповідача щодо добровільного повернення вказаних коштів, зокрема, листом за вих. № 15 від 24.05.2023. Докази направлення, зокрема поштова накладна міститься в матеріалах справи.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не було повернути позивачу помилково перераховані ним кошти.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Натомість, судом встановлено, що жодних доказів, щоб свідчили про існування між сторонами договірних відносин в письмовій чи то усній формі в матеріалах справи не міститься.

Положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено загальні норми щодо зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу ст. 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

За змістом ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статті 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Отже, за відсутності факту існування будь-яких правовідносин між Селянсько-фермерським господарством "Батьківщина" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія", які б передбачали необхідність перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача, останній зобов`язаний був повернути безпідставно отримані кошти одразу після їх отримання без належної правової підстави.

Приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було встановлено судом вище, позивач звертався до відповідача з листом за вих. № 15 від 24.05.2023, в якому просив протягом семи днів повернути грошові кошти в сумі 474 450, 00 грн, які було помилково перераховані згідно платіжних доручень № 745 від 17.02.2022, № 748 від 18.02.2022, № 749 від 18.02.2022 та № 751 від 21.02.2022.

Втім, доказів, щоб свідчили про повернення коштів в сумі 474 450, 00 грн, як станом на час звернення до суду з даним позовом, так й станом час розгляду даної справи в її матеріалах відсутні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача, та не надав доказів, щоб свідчили про протилежне, то за таких підстав, суд дійшов висновку, про існування заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія" перед Селянсько-фермерським господарством "Батьківщина" у вигляді безпідставно набутих коштів в розмірі 474 450, 00 грн.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи встановлений судом факт набуття та збереження Товариством з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія" без достатніх правових підстав грошових коштів в сумі 474 450, 00 грн, які були помилково перераховані Селянсько-фермерським господарством "Батьківщина" на рахунок відповідача та відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Селянсько-фермерського господарства "Батьківщина" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудмонтажіндустрія" (01014, місто Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, офіс 413; ідентифікаційний код 44336136) на користь Селянсько-фермерського господарства "Батьківщина" (51461, Дніпропетровська обл., Павлоградський район, село Нова Русь, вул. Сонячна, буд. 43 А; ідентифікаційний код 30897271) безпідставно набуті кошти в сумі 474 450 (чотириста сімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят) грн 00 коп. та судовий збір в сумі 7 116 (сім тисяч сто шістнадцять) грн 75 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.08.2023.

Суддя Дмитро БАРАНОВ