ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2023 р. Справа №914/302/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Малета А.І.-представник;

від відповідача Драган В.І.-представник;

розглядаючи апеляційну скаргу Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю №1-23/218 від 07.07.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/2204/23 від 10.07.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 (повний текст складено 19.06.2023)

у справі №914/302/23

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ

до відповідача Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Борислав Львівської області

про стягнення заборгованості в розмірі 1 025 487,61 грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до відповідача СП "Бориславська нафтова компанія" у формі ТОВ про стягнення заборгованості в розмірі 1 025 487,61 грн.

Позовні вимоги позивача обгрунтовані тим, що за порушення строків виконання грошового зобов`язання, з відповідача підлягає стягенню 594 768,30 грн пені, 46 547,08 грн 3 % річних та 384 172,23 грн. втрат від інфляції, які є предметом спору в цій справі згідно долучених розрахунків, які просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі №914/302/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь позивача Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 233 189,10 грн пені, 46 410,98 грн 3% річних, 384 172,23 грн втрат від інфляції та 9 956,58 грн понесених витрат на сплату судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 233 189,10 грн пені, 46 410,98 грн. 3% річних, 384 172,23 грн втрат від інфляції, є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем. Відповідачем допущено тривале прострочення виконання зобов`язання (з 22.01.2022 до 28.12.2022), у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобовязання; відповідач жодними доказами не підтверджує свій матеріальний, фінансовий стан, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженим до стягнення санкціями, не подав документів, які б свідчили, що основним видом його діяльності є надання виключного виду послуг, про залежність діяльності та отримання доходу від інших контрагентів.

Короткий зміст вимог апеляційної скари та відзиву на апеляційну скаргу.

СП "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі №914/302/23 у частині стягнення з Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 233 189,10 грн пені, 46 410,98 грн 3% річних, 384 172,23 грн втрат від інфляції та 9 956,58 грн понесених витрат на сплату судового збору. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на те, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог є незаконним і необгрунтованим, прийнятим із нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, скаржник вважає, що до подання позивачем цієї позовної заяви про стягнення штрафних санкцій відповідачем вже було сплачено суму основного боргу за договором підряду на виконання робіт з поточного ремонту свердловини №11/07/03/232-Р від 30.11.2021 у повному обсязі. Заборгованість виникла через низку факторів: воєнна агресія з боку рф, введення режиму воєнного стану, знищення виробничих потужностей нафтопереробних комплексів, неможливості продати нафту власного видобутку, відсутність проведення аукціонів з продажу нафти, про що відомо ПАТ «Укрнафта».

Також, скаржник зауважив, що Стинавське газоконденсатонафтове родовище, на якому TOB «СП «БНК» здійснює видобуток корисних копалин, відноситься до важковидобувних родовищ; фонд свердловин є старим (пробурені у 60-70 роках минулого століття).

Скаржник зазначає, що Торгово-промислова палата України (ТПП) на підставі ст.ст. 14, 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс - мажорні обставини, а саме: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тобто, зазначений лист ТПП є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій внаслідок настання форс-мажорних обставин за договором підряду на виконання робіт з поточного ремонту свердловини №11/07/03/232-Р від 30.11.2021.

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, хоча наділений повноваженнями на зменшення штрафних санкцій, при ухваленні оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки наступним обставинам справи: виконання зобов`язань за договором з боку відповідача у повному обсязі до подання позову, відсутність збитків у позивача, компенсаційний характер заходів відповідальності, несвоєчасна оплата послуг ПАТ «Укрнафта» є наслідком форс- мажорних обставин, належність відповідача до підприємств критичної інфраструктури, належність Стинавського газоконденсатонафтового родовища до важковидобувних родовищ, нарахування штрафних санкцій позивачем є не засобом розумного стимулювання відповідача виконувати основне грошове зобов`язання, а спробою позивача несправедливо отримати невиправдані додаткові прибутки.

ПАТ "Укрнафта" у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що ПАТ «Укрнафта» не погоджується з доводами, викладеними у апеляційній скарзі та вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах матеріального і процесуального права.

Позивач вважає, що судом першої інстанції вірно були встановлені всі обставини справи, відповідачем здійснено оплату 28.12.2022, тобто із простроченням платежу, що підтверджується платіжним дорученням № 1450 від 28.12.2022 на суму 1 655 914,80 грн і як наслідок, судом вірно були застосовані норми матеріального права.

Позивач зазначає, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Отже, на думку позивача, твердження відповідача про те, що зазначений лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій є помилковими та не обґрунтованими. За відсутності належних і допустимих доказів унеможливлення виконання грошового зобов`язання, яке мало бути виконане до 21.01.2022, суд обґрунтовано не вбачав підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, з підстав введення воєнного стану в державі.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі №914/302/23 та призначено розгляд справи на 22.08.2023.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.08.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

30.11.2021 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (підрядник) та Спільним підприємством «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) укладено договір №11/07/03/232-Р підряду на виконання робіт з поточного ремонту свердловини, відповідно до умов якого підрядник зобов`язувався на власний ризик виконати поточний ремонт свердловини №45 Стинава Стинавського родовища, результатом якого буде зміна способу експлуатації свердловини з фонтанного на глибинно-насосний, а замовник зобов`язувався прийняти від підрядника належним чином виконані роботи та результати робіт, оплатити виконані роботи в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.6.1 договору підряду загальна вартість виконання робіт з поточного ремонту свердловини № 45 Стинава Стинавського родовища відповідно до Плану робіт (додаток №1 до договору) та Кошторису витрат на поточний ремонт свердловини № 45 Стинава (додаток 3 до договору) складала 1 655 914,80 грн, в тому числі ПДВ - 275 985,80 грн.

01.01.2022 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Спільним підприємством «Бориславська нафтова компанія» у формі ТОВ підписано акт здавання-приймання виконаних робіт з поточного ремонту свердловини № 45 Стинава Стинавського родовища згідно договору №11/07/03/232-Р від 30.11.2021 на суму 1 655 914,80 грн, в тому числі ПДВ - 275 985,80 грн.

Згідно вказаного акту, відповідач роботи прийняв та підтвердив, що вони виконані позивачем якісно та у повному обсязі і претензії щодо виконання робіт відсутні.

Відповідно до пункту 6.2 договору підряду, оплата за фактично виконані роботи здійснюється замовником на протязі 20 - ти календарних днів з дати підписання акту здавання - приймання виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника.

Проте, відповідачем здійснено оплату 28.12.2022, тобто із простроченням платежу, що підтверджується платіжним дорученням № 1450 від 28.12.2022 на суму 1 655 914,80 грн.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 594 768,30 грн пені, 46 547,08 грн 3 % річних та 384 172,23 грн втрат від інфляції згідно приведених розрахунків.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини щодо виконання договору підряду.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків( ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до приписів ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботу.

Як зазначалось вище, 30.11.2021 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та Спільним підприємством "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю укладено договір №11/07/03/232-Р підряду на виконання робіт з поточного ремонту свердловини.

З урахуванням вимог ст. 638 ЦК України сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відтак договір є укладеним.

На виконання укладеного договору підряду №11/07/03/232-Р від 30.11.2021, 01.01.2022 між позивачем та відповідачем підписано акт здавання-приймання виконаних робіт з поточного ремонту свердловини № 45 Стинава Стинавського родовища на суму 1 655 914,80 грн.

Відповідно до обставин справи платіж у сумі 1 655 914,80 грн відповідачем здійснено 28.12.2022, із простроченням встановлених договором строків, так як відповідно до пункту 6.2. договору підряду, оплата за фактично виконані роботи здійснюється замовником на протязі 20 - ти календарних днів з дати підписання акту здавання - приймання виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника, тобто, до 21.01.2022.

Згідо з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання в сумі 1 655 914,80 грн. Факт прострочення виконання вказаного зобов`язання відповідачем не заперечується.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку нарахованих позивачем позивачем 46 547,08 грн 3% річних за період з 21.01.2022 по 28.12.2022 та інфляційні втрати в сумі 384 172,23 грн за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок здійснений позивачем щодо 3 % річних з 21.01.2022 є неправильним, оскільки нарахування 3% річних повинно було здійснюватись з 22.01.2022, тобто після 20-ти календарних днів з дати підписання акту здавання - приймання виконаних робіт (акт підписано 01.01.2022).

З огляду на викладене, обгрунтованим є розрахунок 3 % річних за період з 22.01.2022 (з 22.01.2022 боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання згідно пункту 6.2 договору підряду) по 28.12.2022 в сумі 46 410,98 грн .

Отже, в зв`язку із наведеним стягненню підлягає сума 3 % річних в розмірі 46 410,98 грн та інфляційні втрати в сумі 384 172,23 грн за період лютий 2022 року-листопад 2022 року.

Щодо стягнення з відповідача 594 768,30 грн нарахованої пені судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

У пункті 7.3 договору підряду сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати робіт (згідно п. 6.2 договору) замовник сплачує на користь підрядника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судова колегія, здійснивши перерахунок пені, вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що обгрунтованим є розрахунок пені за період з 22.01.2022 по 22.07.2022 в сумі 233 189,10 грн, в задоволенні решти позовних вимог, щодо стягнення пені судом першої інстанціїї обгрунтовано відмовлено.

Щодо посилання скаржника на те, що що суд першої інстанції, хоча наділений повноваженнями на зменшення штрафних санкцій, при ухваленні оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки наступним обставинам справи: виконання зобов`язань за договором з боку відповідача у повному обсязі до подання позову, відсутність збитків у позивача, компенсаційний характер заходів відповідальності, несвоєчасна оплата послуг ПАТ «Укрнафта» є наслідком форс- мажорних обставин, належність відповідача до підприємств критичної інфраструктури, належність Стинавського газоконденсатонафтового родовища до важковидобувних родовищ, а також те, що нарахування штрафних санкцій позивачем є не засобом розумного стимулювання відповідача виконувати основне грошове зобов`язання, а спробою позивача несправедливо отримати невиправдані додаткові прибутки, судова колегія зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, факт прострочення оплати отриманих від позивача в січні 2022 року послуг не спростований і скаржником не заперечується, прострочення виконання грошового зобов`язання настало ще до впровадження воєнного стану, доказів на підтвердження інших висловлених заперечень відповідачем не подано.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно з листом від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14№ Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Так, загальновідомим є факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 і суд не ставить під сумнів його негативний вплив на здійснювану суб`єктом господарювання діяльність.

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 від 14.06.2022).

Твердження скаржника, що зазначений лист від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій є помилковими та за відсутності належних і допустимих доказів унеможливлення виконання грошового зобов`язання до 21.01.2022, судова колегія не вбачає підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, з підстав введення воєнного стану в державі.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, п.8.2 договору №11/07/03/232-Р від 30.11.2021 сторони узгодили, що сторона, для якої склалися непереборні обставини своєчасно, на протязі 5-ти календарних днів, має повідомити про це зацікавлену сторону. Сторона, яка не виконує свої обов`язки і не повідомила другу сторону про непереборні обставини, що склалися на її стороні, позбавляється права посилатися на такі обставини.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про наявність таких обставин.

Окрім того, судова колегія зазначає, що вимогами ч. 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч.1 ст.233 ГПК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що скаржником допущено тривале прострочення виконання зобов`язання (з 22.01.2022 до 28.12.2022), у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобов`язання; в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження матеріального, фінансового стану, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженим до стягнення санкціями, не подав документів, які б свідчили, що основним видом його діяльності є надання виключного виду послуг, про залежність діяльності та отримання доходу від інших контрагентів.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі №914/302/23 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі №914/302/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Спільного підприємства "Бориславська нафтова компанія" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю №1-23/218 від 07.07.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/2204/23 від 10.07.2023) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04.09.2023.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.