ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

25 серпня 2023 року м. Тернопіль Справа № 921/570/23

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянувши заяву №б/н (вх. №614) від 21.08.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", б. Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, м. Київ, 01133

до боржника: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за договором №377437-КС-003 про надання кредиту від 17.11.2021, що становить 44 598,86 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22 000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 21 385,56 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1 213,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором №377437-КС-003 про надання кредиту від 17.11.2021, що становить 44 598,86 грн.

В обґрунтування вказаної заяви стягувач зазначає, що надав боржнику грошові кошти в сумі 22 000 грн. Натомість, за твердженням заявника, внаслідок неналежного виконання умов Договору у боржника утворилася заборгованість в загальному розмірі 44 598,86 грн.

Розглянувши, подані заявником матеріали, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення та видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

Заявник зазначає, що між ТОВ "Бізнес Позика" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 17.11.2021 укладено договір №377437-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Зокрема, Товариством 17.11.2021 направлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти договір №377437-КС-003 про надання кредиту. Цього ж числа підприємець прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №377437-КС-003, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони Товариством направлено підприємцю, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6271, на номер телефону НОМЕР_1 , що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.

Також заявник зазначає, що боржник, через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Відповідно до п.п. 3.1.1 Правил, після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в Особистому Кабінеті заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію". Після отримання Оферти заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. У випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2. 3.1.3 Правил).

Згідно з п.п. 4.4.4. Правил Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Господарський суд зазначає, що належних та достовірних доказів укладання між сторонами спірного договору, в тому числі в електронній формі, шляхом його підписання електронним цифровим підписом, тощо заявником до суду не надано.

Частинами 3, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/19).

Однак, до заяви не було додано жодних належних доказів на підтвердження того, що саме боржник підписав вказаний договір про надання кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису/кваліфікованого електронного підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП/КЕП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо).

Разом з тим, заявник стверджує, що спірний договір було укладено шляхом направлення боржнику пропозиції (оферти) та прийняття її останнім за допомогою введення одноразового ідентифікатора G-6271, відправленого йому СМС-повідомленням на номер телефону вказаний в заявці.

До заяви заявник додав Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям товариством 2020 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.4.1. Правил акцептом є відповідь заявника про повне та безумовне прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця укласти договір в електронній формі. Акцепт здійснюється в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, яке підписане шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

При поданні заявки заявник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні особисті дані, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту. У разі використання електронної автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID) заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність даних (п. 2.10 Правил).

Згідно із п.п. 3.1.1 Правил, після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника відображається оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію" та, відповідно до ч. 5 ст.11 Закону України "Про електрону комерцію", включає умови, викладені у цих правилах, які є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення заявнику, після отримання заявником оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.

За приписами п.п. 3.1.4 Правил відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України "Про електрону комерцію".

Позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, у момент укладення договору (п.п. 3.1.5 Правил).

Згідно п.п. 3.1.6 Правил укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що повністю відповідають положенням ч.12 ст.11 Закону України "Про електрону комерцію".

Відтак, згідно правил договір міг бути укладений в електронній формі, шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Проте, належних доказів, які б підтверджували, що боржник підписав договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором заявником надано не було. Якщо в реквізитах зі сторони позичальника в тексті договору зазначено, що його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-6271 17.11.2021 00:02:55, то зі сторони кредитодавця будь-яка вказівка на підписання Договору в його тексті взагалі відсутня. Також відсутні й дані про використання електронного підпису/одноразового ідентифікатора боржником (позичальником) в інших долучених до заяви документах, а саме Пропозиції укласти Договір, Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору, Анкеті клієнта тощо.

Водночас, заявник посилався на те, що Договір про надання кредиту було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Окрім зазначених документів заявник надав Візуальну форму послідовності дій Клієнта та Товариства щодо укладення електронного спірного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com у виді таблиці, в якій навів певну послідовність дій Клієнта та Товариства, зазначаючи дату та час вчинення таких дій, опис дій та їх виконавця.

Зокрема, відправлення в СМС-повідомленні на номер телефону клієнта одноразового ідентифікатора G-6271 та акцептування клієнтом умов оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G-6271 (дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, та надсилаються іншій стороні цього договору).

Отже, у вказаній Візуальній формі заявник наводить ряд дій, зокрема, щодо відправлення боржнику одноразового ідентифікатора, ведення його боржником і підписання таким чином Договору. Однак вказана Візуальна форма не підтверджує дійсність вчинення таких дій, а лише перераховує їх послідовність із зазначенням дати та часу їх вчинення, описує такі дії та зазначає як їх виконавця Клієнта або Товариство.

Відтак, доказів на підтвердження того, що вказаний одноразовий ідентифікатор G-6271дійсно було відправлено в СМС-повідомленні на номер телефону Клієнта та отримано ним, а в подальшому введено останнім, а отже підписано таким одноразовим ідентифікатором і тим самим укладено Договір заявником не надано.

До того ж, вказана Візуальна форма складена та підписана представником заявника в односторонньому порядку і доказів того, що наведена в ній інформація дійсно отримана з інформаційно-телекомунікаційної системи Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на сайті www.my.bizpozyka.com заявником також не надано.

Таким чином, жодних належних доказів, які б підтверджували надсилання боржнику одноразового ідентифікатора, його введення боржником, а отже підписання і укладення Договору заявником надано не було.

Також згідно п. 1.4.5. та розділу 2 Правил перед тим як кредитодавець надасть заявнику кредит, останній повинен подати кредитодавцю заявку про намір отримати кредит, за результатами розгляду якої кредитодавцем може бути прийнято рішення про можливість надання заявнику кредиту.

Проте, до заяви про видачу судового наказу заявником не надано доказів звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" з відповідною заявкою.

Натомість, заявником було надано Анкету клієнта від 08.08.2023 (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/), складену та підписану його представником в односторонньому порядку.

В той же час доказів підписання цієї Анкети боржником суду надано не було, а тому вона не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України на підтвердження достовірності відомостей зазначених в ній, зокрема номера телефону та номера банківського рахунку/банківської картки.

Також суд звертає увагу на те, що, ні в умовах Договору, ні в Пропозиції (оферті) про укладання Договору про надання кредиту, ні в Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору про надання кредиту не містяться дані про банківський рахунок позичальника або банківську картку, на яку будуть перераховані грошові кошти.

В Анкеті клієнта від 08.08.2023, в якості номеру банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів зазначено № НОМЕР_2 .

Проте, як зазначалося вище, вказана Анкета була складена та підписана представником заявника в односторонньому порядку і не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження належності зазначеного в ній номера банківської картки боржнику. Будь-які інші докази того, що банківська картка № НОМЕР_2 належала боржнику на момент укладання договору в матеріалах заяви також відсутні.

Відтак суд зазначає, що з наданих заявником документів не вбачається за можливе достовірно встановити, чи були перераховані грошові кошти саме на банківський рахунок/банківську карту боржника, оскільки на підтвердження вказаних обставин заявником наразі не долучено належних доказів.

Окрім вище наведеного, судом також встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, здійсненого на запит судді Руденка О.В. від 23.08.2023 ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець, припинила свою підприємницьку діяльність, про що до реєстру внесено запис від 20.12.2021 №001027552.

Відповідно до приписів ст.51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявник звернувся до боржника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , яка на час подання заяви про видачу судового наказу вже не мала статусу фізичної особи-підприємця.

У поданій заяві про видачу судового наказу заявник, зазначає, що правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).

Разом з тим, ч.2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. При цьому, як зазначалося, заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути лише юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч. 3 ст. 147 ГПК України). Ці законодавчі норми є спеціальними.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Проте, звертаючись із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, заявник не пересвідчився у статусі відповідача, у зв`язку з чим суд роз`яснює, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до правовідносин, що розглядаються, процедури наказного провадження.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, припинено суб`єкта господарювання, до якого пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в даному випадку наявні всі визначені законом обставини для відмови заявнику у видачі судового наказу стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 44 598,86 грн боргу.

Відповідно до ч.2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Суд також роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 2. ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Визначаючись із подальшими заходами для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №127/23144/18 у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця, та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором №377437-КС-003 про надання кредиту від 17.11.2021, що становить 44 598,86 грн.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 25.08.2023.

3. Копію ухвали направити заявнику Товариству з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд.26, офіс 411, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко