ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2023 р. Справа №914/2365/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» від 08.06.2023

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 (повний текст ухвали складено 26.05.23, суддя Крупник Р.В.) про повернення заяви про забезпечення доказів

у справі № 914/2365/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів

до відповідача-1 Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», м. Київ

до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

про зобов`язання безоплатно усунути недоліки неякісного товару

за участю представників:

від позивача Станько М.М.;

від відповідача 1 не з`явились;

від відповідача 2 Колток О.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від відповідача 3 Коваль Н.Т. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

третя особа 1 Подоляк О.Р.;

третя особа 2 не з`явились;

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Львівгаз збут» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі ТОВ «ОГС «Львівгаз»); Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Оператор газотранспортної системи України»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України», про зобов`язання безоплатно усунути недоліки неякісного товару.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» господарським судом прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

В ході проведення підготовчого засідання ТОВ «Львівгаз збут» було подано заяву про забезпечення доказів, яка обґрунтована наступним:

Позивач звернувся до АТ «ОГС «Львівгаз» з адвокатським запитом про надання інформації та документів, які дають відповіді на запитання:

- Чи має газорозподільна система, яка приєднана до внутрішніх мереж родовищ (ГРС, УПГ) АТ «Укргазвидобування», а саме: Хідновицьке родовище ГВС Дроздовичі, Садковицьке родовище, Свидницьке родовище, Свидницьке родовище ГРС Коханівка, УПГ Пукениці, УППГ Опари «Меденичі», УПГ Дашава, УКПГ-Комарів, Комарнівський нафтогазопромисел (ГРС Новосілка, ГРС Горожанка, ГРС Ковиничі, ГРС Велика Білина) додаткові точки входу, зокрема з газотранспортної системи, від інших газовидобувних компаній?

- Чи відбувається змішування природного газу, який надходить в газорозподільну систему АТ «Львівгаз» із родовищ (ГРС, УПГ) АТ «Укргазвидобування», а саме: Хідновицьке родовище ГВС Дроздовичі, Садковицьке родовище, Свидницьке родовище, Свидницьке родовище ГРС Коханівка, УПГ Пукениці, УППГ Опари «Меденичі», УПГ Дашава, УКПГ-Комарів, Комарнівський нафтогазопромисел (ГРС Новосілка, ГРС Горожанка, ГРС Ковиничі, ГРС Велика Білина) з природним газом з газотранспортної системи чи інших газовидобувних компаній?

Станом на 22.05.2023 жодної інформації та документів від АТ «ОГС «Львівгаз» позивач не отримав, що дає підстави вважати, що такі документи можуть бути змінені або втрачені. З огляду на наведене, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення відповідних доказів шляхом їх витребування в АТ «ОГС «Львівгаз».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів; заяву про забезпечення доказів у справі №914/2365/22 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут».

Не погодившись з постановленою ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду. В своїй апеляційній скарзі ТОВ «Львівгаз збут» покликається на порушення та не правильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Подаючи заяву про забезпечення доказів, у позивача були достатні підстави припускати, що докази, які мають значення для справи, можуть бути змінені або втрачені. Водночас, позивачем не було сплачено судового збору за звернення до суду з відповідною заявою та подано заяву про відстрочення сплати судового збору, позаяк у зв`язку зі зниженням платоспроможності побутових споживачів утворилась проблемна дебіторська заборгованість, що суттєво ускладнює здійснення господарської діяльності в умовах війни, вчасну сплату податків, інших зборів та платежів. На переконання скаржника, місцевим господарським судом не було враховано норми ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та критичний майновий стан товариства, відтак, заяву ТОВ «Львівгаз збут» було повернуто заявнику без достатніх на це підстав.

Відповідачі-2 та 3 подали суду відзиви, а третя особа-1 пояснення на апеляційну скаргу, в яких заперечують доводи апелянта та зазначають, що відстрочення/розстрочення сплати судового збору є виключно правом, а не обов`язком суду. Водночас, відповідачі та третя особа зазначають, що твердження позивача про важкий матеріальний стан не доведено та не підтверджено жодними допустимими доказами.

Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотаннями представників відповідачів 2 та 3 розгляд апеляційної скарги відбувався в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16 серпня 2023 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, у зв`язку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні.

В дане судове засідання в приміщення Західного апеляційного господарського суду прибули представники позивача та третьої особи-1, представники відповідачів 2 та 3 вийшли на зв`язок із судом в режимі відеоконференції. Учасники судового процесу, що прибули в судове засідання, навели свої доводи, міркування та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, у відзивах та поясненнях на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи позивач, маючи підстави припускати, що запитувана за його адвокатським запитом інформація та докази, можуть бути змінені або втрачені, звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування в АТ «ОГС «Львівгаз».

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 110 ГПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Вимоги до заяви про забезпечення доказів передбачені ст. 111 ГПК України, відповідно до ч. 3 якої за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 становить 2 684,00 грн.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову юридичною особою або фізичною особою-підприємцем справляється судовий збір у ставці 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі 1342,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, в порушення вимог ч. 3 ст. 111 ГПК України, не подав докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. Однак, у поданій заяві просив відстрочити сплату судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» до ухвалення судового рішення у справі. Позивач вказує, що основним видом його діяльності є постачання природного газу. До 01.05.2022 товариство здійснювало постачання природного газу більше 800 тис. побутових споживачів, проте наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198, всіх побутових споживачів переведено на постачальника «останньої надії» ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Як наслідок, всі обігові кошти товариства спрямовані на повернення переплати за природний газ (помилково сплачених коштів) побутовим споживачам.

Позивач також посилається на те, що у зв`язку зі зниженням платоспроможності побутових споживачів, утворилась проблемна дебіторська заборгованість, що суттєво ускладнює і так утруднене в умовах війни здійснення господарської діяльності, вчасну сплату податків, інших зборів та платежів.

За змістом ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за певних умов. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Крім цього, нормами ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема відстрочити сплату судового збору.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що норми пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а норми пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, а тому і підстав для відстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі № 910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

При цьому, питання про відстрочення (розстрочення) судом сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі «Ейрі проти Ірландії», серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі «Апостол проти Грузії», заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява № 68490/01)

Отже, законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27).

ЄСПЛ в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення клопотання ТОВ «Львівгаз збут» та відстрочення сплати судового збору, відтак місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано повернув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут».

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування оскаржуваної ухвали, оскільки така постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 28.08.2023

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік