ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 Справа № 914/1875/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради», місто Львів

до відповідача Львівського комунального підприємства «Княже місто», місто Львів

про стягнення 41 079,61 грн.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» до Львівського комунального підприємства «Княже місто» про стягнення заборгованості на загальну суму 41 079,61 грн по 6 (шістьом) договорам, а саме:

- за договором №401 від 13.12.2019: 798,05 грн основного боргу, 285,54 грн інфляційні втрати, 68,20 грн три проценти річних, 36,77 грн пеня;

- за договором №343 від 14.02.2020: 196,27 грн основного боргу, 414,28 грн інфляційні втрати, 90,45 грн три проценти річних, 45,24 грн пеня;

- за договором №339 від 14.02.2020: 6 487,11 грн основного боргу, 1 491,37 грн інфляційні втрати, 365,20 грн три проценти річних, 166,13 грн пеня;

- за договором №340 від 14.02.2020: 9 399,95 грн основного боргу, 2 370,33 грн інфляційні втрати, 462,57 грн три проценти річних, 137,92 грн пеня;

- за договором №342 від 14.02.2020: 13 616,22 грн основного боргу, 3 433,46 грн інфляційні втрати, 670,05 грн три проценти річних, 200,78 грн пеня;

- за договором №1946 від 09.03.2023: 324,04 грн основного боргу, 2,92 грн інфляційні втрати, 1,78 грн три проценти річних, 14,98 грн пеня.

Ухвалою суду від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду від 20.06.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась позивачу на його електронну адресу вказану у позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвала суду від 20.06.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 79005, Львівська область, місто Львів, вулиця Тиха, будинок 5.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення прийнято 22.06.2023 року за номером 203 та 26.06.2023 вручене особисто адресату/відповідачу.

Також, ухвала суду від 20.06.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на його електронну адресу вказану у позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2

10.07.2023 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 10.07.2023 (вх.№2660/23) про продовження строку для подання відзиву.

Оскільки суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву.

Від відповідача не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Як вбачається із долученого до заяви про продовження строку на подання відзиву лікарняного, він закритий 30.06.2023, встановлений судом 15-ти денний строк для подання відзиву закінчився 11.07.2023 року. Відтак з 01.07.2023 по 11.07.2023 було достатньо часу для підготовки та подання відзиву. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав продовження такого строку зі своєї ініціативи, як просить відповідач.

Водночас, відповідач мав право подати відзив та просити поновити строк для його подання, але таким правом не скористався.

Станом на 21.08.2023 відзив на позов відповідачем не подано. Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи не надходили.

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між сторонами укладено шість (6) договорів № 401, № 343, №339, №340, №342, №1946 про надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків (відшкодування експлуатаційних витрат) (копії договорів у матеріалах справи), на виконання умов яких відповідач зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги, вносити плату на рахунок позивача.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги повністю не виконав, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на 08.06.2023 у відповідача утворилась заборгованість зі сплати основного боргу по відшкодуванню експлуатаційних витрат на загальну суму 30 821,64 грн по шістьом (6) договорам, а саме:

- 798,05 грн основного боргу за договором №401 від 13.12.2019;

- 196,27 грн основного боргу за договором №343 від 14.02.2020;

- 6 487,11 грн основного боргу за договором №339 від 14.02.2020;

- 9 399,95 грн основного боргу за договором №340 від 14.02.2020;

- 13 616,22 грн основного боргу за договором №342 від 14.02.2020;

- 324,04 грн основного боргу за договором №1946 від 09.03.2023:

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу три проценти річних, пеню, інфляційні втрати.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 41 079,61 грн по 6 (шістьом) договорам, а саме:

- за договором №401 від 13.12.2019: 798,05 грн основного боргу, 285,54 грн інфляційні втрати, 68,20 грн три проценти річних, 36,77 грн пеня;

- за договором №343 від 14.02.2020: 196,27 грн основного боргу, 414,28 грн інфляційні втрати, 90,45 грн три проценти річних, 45,24 грн пеня;

- за договором №339 від 14.02.2020: 6 487,11 грн основного боргу, 1 491,37 грн інфляційні втрати, 365,20 грн три проценти річних, 166,13 грн пеня;

- за договором №340 від 14.02.2020: 9 399,95 грн основного боргу, 2 370,33 грн інфляційні втрати, 462,57 грн три проценти річних, 137,92 грн пеня;

- за договором №342 від 14.02.2020: 13 616,22 грн основного боргу, 3 433,46 грн інфляційні втрати, 670,05 грн три проценти річних, 200,78 грн пеня;

- за договором №1946 від 09.03.2023: 324,04 грн основного боргу, 2,92 грн інфляційні втрати, 1,78 грн три проценти річних, 14,98 грн пеня.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, 10.07.2023 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 10.07.2023 (вх.№2660/23) про продовження строку для подання відзиву.

Однак, відповідач відзиву на позовну заяву не подав, проти позову не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.12.2019 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - користувач майна або замовник) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі генерального директора Теліпського Ю.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач або виконавець) було укладено договір №401 про надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків (відшкодування експлуатаційних витрат) (надалі - договір №401), відповідно до умов якого користувач майна здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Грушевського М., будинок 13, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 31 січня 2020 № Г-12108-20 (надалі - майно користувача).

Пунктом 1.2. договору №401 сторони погодили, що балансоутримувач надає послуги (несе витрати) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків), у яких розташоване майно користувача (але крім майна користувача, якщо інше не обумовлено цим договором), і який перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а користувач майна, в свою чергу, оплачує їх (відшкодовує їх вартість) відповідно до умов цього договору. Перелік послуг (витрат) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №401 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги, вносити плату, згідно виставлених рахунків, відповідно до додатків до цього договору, на рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору № 401 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.3. договору 401, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 вересня 2019 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №401 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 13.12.2019, які укладалися щодо нежитлових приміщень підвалу під індексами ХІа, XVIII, загальною площею 28,3 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вулиця М. Грушевського, 13, станом на 08.06.2023 року складає 798,05 грн з ПДВ.

14.02.2020 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - користувач майна або замовник) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі генерального директора Теліпського Ю.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач або виконавець) було укладено договір №343 про відшкодування експлуатаційних витрат (надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків) (надалі - договір №343), відповідно до умов якого користувач майна здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Каліча Гора, будинок 8, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 31.01.2020 № Г-12107-20 (надалі - майно користувача).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору №343 сторони погодили, що балансоутримувач надає послуги (несе витрати) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків), у яких розташоване майно користувача (але крім майна користувача, якщо інше не обумовлено цим договором), і який перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а користувач майна, в свою чергу, оплачує їх (відшкодовує їх вартість) відповідно до умов цього договору. Перелік витрат (послуг) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №343 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору №343 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.3. договору №343, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 січня 2020 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №343 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 14.02.2020, який укладався щодо нежитлових приміщень підвалу під індексами XI, XII, XIII, XIV, XV загальною площею 34,8 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вулиця Каліча Гора, 8, станом на 08.06.2023 року складає 196,27 грн з ПДВ.

14.02.2020 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - користувач майна або замовник) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі генерального директора Теліпського Ю.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач або виконавець) було укладено договір №339 про відшкодування експлуатаційних витрат (надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків) (надалі - договір №339), відповідно до умов якого користувач майна здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Л.Глібова, будинок 9, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 23.08.2019 № Г-11890-19 (надалі - майно користувача).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору №339 сторони погодили, що балансоутримувач надає послуги (несе витрати) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків), у яких розташоване майно користувача (але крім майна користувача, якщо інше не обумовлено цим договором), і який перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а користувач майна, в свою чергу, оплачує їх (відшкодовує їх вартість) відповідно до умов цього договору. Перелік витрат (послуг) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №339 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору №339 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.3. договору №339, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 січня 2020 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №339 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 14.02.2020, який укладався щодо нежитлових приміщень першого поверху під індексами 1, 1-1 по 1-12 загальною площею 127,8 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вулиця Глібова Л., будинок 9, станом на 08.06.2023 року складає 6 487,11 грн з ПДВ.

14.02.2020 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - користувач майна або замовник) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі генерального директора Теліпського Ю.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач або виконавець) було укладено договір №340 про відшкодування експлуатаційних витрат (надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків) (надалі - договір №340), відповідно до умов якого користувач майна здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Є. Поповича, будинок 5-а, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 26.12.2016 № Г-10375-16 (надалі - майно користувача).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору №340 сторони погодили, що балансоутримувач надає послуги (несе витрати) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків), у яких розташоване майно користувача (але крім майна користувача, якщо інше не обумовлено цим договором), і який перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а користувач майна, в свою чергу, оплачує їх (відшкодовує їх вартість) відповідно до умов цього договору. Перелік витрат (послуг) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №340 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору №340 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.3. договору №340, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 січня 2020 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №340 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 14.02.2020, який укладався щодо нежитлових приміщень підвалу під індексами VII, VIII, IX, XII загальною площею 37,9 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вул. Поповича Є., будинок 5-а, станом на 08.06.2023 року складає 9 399,95 грн з ПДВ.

14.02.2020 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - користувач майна або замовник) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі генерального директора Теліпського Ю.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач або виконавець) було укладено договір №342 про відшкодування експлуатаційних витрат (надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків) (надалі - договір №342), відповідно до умов якого користувач майна здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Є. Поповича, будинок 6-а, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 26.12.2016 № Г-10376-16 (надалі - майно користувача).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору №342 сторони погодили, що балансоутримувач надає послуги (несе витрати) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків), у яких розташоване майно користувача (але крім майна користувача, якщо інше не обумовлено цим договором), і який перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а користувач майна, в свою чергу, оплачує їх (відшкодовує їх вартість) відповідно до умов цього договору. Перелік витрат (послуг) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №342 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору №342 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.3. договору №342, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 січня 2020 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №342 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 14.02.2020, який укладався щодо нежитлових приміщень цоколю під індексами XI, XII, XIII, 7-1, 8-1 по 8-5 загальною площею 54,9 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вулиця Поповича Є., 6-а, станом на 08.06.2023 року складає 13 616,22 грн з ПДВ.

09.03.2023 між Львівським комунальним підприємством «Княже місто», в особі директора Мінарович І.З., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - орендар) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», в особі виконуючого обов`язки директора Нагини В.М., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - балансоутримувач) було укладено договір №1946 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (надалі - договір №1946), відповідно до умов якого орендар здійснює користування або володіння майном, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Каліча Гора, будинок 8, на підставі договору оренди або правоустановчого документу від 09.03.2023 № Г-13346-23 (БАП) (надалі - майно).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору №1946 сторони погодили, що балансоутримувач несе витрати (надає послуги) з утримання будинку (його частин, споруд, груп будинків) (ДК 70330000-3) послуги з управління нерухомістю, надані на платній основі чи на договірних засадах), у якому розташоване майно (але крім майна орендаря, якщо інше не обумовлено цим договором), що перебуває або частково перебуває на балансі балансоутримувача (надалі - майно балансоутримувача), а орендар, в свою чергу, відшкодовує (оплачує) їх вартість, відповідно до умов цього договору. Перелік витрат (послуг) та їх вартість зазначені в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2.6 договору №1946 користувач майна зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 3.2.5. договору №1946 у разі наявності претензій щодо якості виконання робіт, надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна балансоутримувача, користувач майна має право скласти Акт-претензію не пізніше 10 днів з моменту невиконання та/або неякісного виконання балансоутримувачем своїх зобов`язань. У разі відсутності Акта-претензії щодо якості виконаних робіт, наданих послуг, - користувач майна позбавлений можливості посилання на виявлені ним випадки порушень балансоутримувачем умов договору та стягнення збитків.

Згідно з пунктом 5.5. договору №1946, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, що виникли з 01 січня 2023 року.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором №1946 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 09.03.2023, який укладався щодо нежитлових приміщень підвалу під індексами XI, XII, XIII, XIV, XV загальною площею 34,8 кв.м, що знаходяться за адресою місто Львів, вулиця Каліча Гора, 8, станом на 08.06.2023 року складає 324,04 грн з ПДВ.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за надані послуги повністю не виконав, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на 08.06.2023 у відповідача існує заборгованість зі сплати основного боргу по відшкодуванню експлуатаційних витрат на загальну суму 30 821,64 грн по шістьом (6) договорам, а саме:

- 798,05 грн основного боргу за договором №401 від 13.12.2019;

- 196,27 грн основного боргу за договором №343 від 14.02.2020;

- 6 487,11 грн основного боргу за договором №339 від 14.02.2020;

- 9 399,95 грн основного боргу за договором №340 від 14.02.2020;

- 13 616,22 грн основного боргу за договором №342 від 14.02.2020;

- 324,04 грн основного боргу за договором №1946 від 09.03.2023:

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу три проценти річних, пеню, інфляційні втрати.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 41 079,61 грн по 6 (шістьом) договорам, а саме:

- за договором №401 від 13.12.2019: 798,05 грн основного боргу, 285,54 грн інфляційні втрати, 68,20 грн три проценти річних, 36,77 грн пеня;

- за договором №343 від 14.02.2020: 196,27 грн основного боргу, 414,28 грн інфляційні втрати, 90,45 грн три проценти річних, 45,24 грн пеня;

- за договором №339 від 14.02.2020: 6 487,11 грн основного боргу, 1 491,37 грн інфляційні втрати, 365,20 грн три проценти річних, 166,13 грн пеня;

- за договором №340 від 14.02.2020: 9 399,95 грн основного боргу, 2 370,33 грн інфляційні втрати, 462,57 грн три проценти річних, 137,92 грн пеня;

- за договором №342 від 14.02.2020: 13 616,22 грн основного боргу, 3 433,46 грн інфляційні втрати, 670,05 грн три проценти річних, 200,78 грн пеня;

- за договором №1946 від 09.03.2023: 324,04 грн основного боргу, 2,92 грн інфляційні втрати, 1,78 грн три проценти річних, 14,98 грн пеня.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є шість (6) договорів про надання послуг з утримання нежитлових будинків, його частин, споруд, групи будинків (відшкодування експлуатаційних витрат) (№401 від 13.12.2019; №343 від 14.02.2020; №339 від 14.02.2020; №340 від 14.02.2020; №342 від 14.02.2020; №1946 від 09.03.2023).

Згідно статті 901 Господарського процесуального кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.2.2.6 вищезазначених договорів відповідач зобов`язувався не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати (надавались послуги), вносити плату, відповідно до додатків до цього договору, на банківський рахунок балансоутримувача.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені статтею 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за надані послуги у встановлений строк не провів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість зі сплати основного боргу по відшкодуванню експлуатаційних витрат на загальну суму 30 821,64 грн по шістьом (6) договорам.

Суд звертає увагу, що рахунок на оплату витрат не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити витрати балансоутримувачу. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №914/641/19, тому суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у даній справі.

В матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача.

Отже, як станом на дату подання позовної заяви так і станом на дату прийняття судом рішення у відповідача існує борг зі сплати за надані послуги з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків (відшкодування експлуатаційних витрат) на загальну суму 30 821,64 грн.

Відповідач наявності заборгованості зі сплати основного боргу в сумі 30 821,64 грн не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву не подав, проти позову не заперечив, власного контррозрахунку не надав.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 30 821,64 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних, інфляційних втрат, пені, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути три проценти річних на загальну суму 1 658,25 грн, інфляційні втрати на загальну суму 7 997,90 грн, пеню на загальну суму 601,82 грн.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних, та інфляційних втрат, та встановлено, що позивач три проценти річних в сумі 1 658,25 грн та інфляційні втрати в сумі 7 997,90 грн нарахував правильно, отже вони підлягають стягненню.

Щодо нарахованої пені суд зазначає наступне.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Згідно часини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Так, умовами п. 4.1. вищезазначених договорів, передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Враховуючи те, що в укладених між сторонами вищезазначених договорах не погоджено можливість нарахування пені за порушення відповідачем своїх зобов`язань, тому позовна вимога про стягнення 601,82 грн пені не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково. До задоволення підлягає 30 821,64 грн основного боргу, 1 658,25 грн три проценти річних, 7 997,90 грн інфляційні втрати. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 684,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0. .1 код квитанції 9308-4575-0830-7682 від 12.06.2023.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір слід покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, частиною 9 статті 165, статтями 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» (79005, Львівська область, місто Львів, вулиця Тиха, будинок 5; ідентифікаційний код юридичної особи 20774241) на користь Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (79010, Львівська область, місто Львів, площа Галицька, будинок 15; ідентифікаційний код юридичної особи 30823414) 40 477,79 грн заборгованості, з яких 30 821,64 грн основного боргу, 1 658,25 грн три проценти річних, 7 997,90 грн інфляційних втрат та 2 644,55 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Сухович Ю.О.