ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" серпня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3510/22

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (Юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд.32, літ.А; Адреса для листування: 01054, м. Київ, вул. Леонтовича, буд.9, корп.1, офіс 301; код ЄДРПОУ - 30859524, електронна адреса: )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, код ЄДРПОУ - 05523553, електронна адреса: )

За участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ); Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд.29 А, код ЄДРПОУ- 20842474, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Сечко С.В.- на підставі довіреності №0130-222 від 09.12.2021р.;

Від відповідача: Макаренко В.В.- на підставі довіреності №3/23 від 02.01.2023р.;

Від третьої особи: не з`явився.

Від третьої особи: не з`явився.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Сечко С.В.- на підставі довіреності №0130-222 від 09.12.2021р.;

Від відповідача: не з`явився.

Від третьої особи: не з`явився.

Від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Страхова компанія «Українська страхова група», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ПІВНІЧ ТРАНС» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 246 грн 27 коп.

Ухвалою суду від 26.12.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 , судове засідання призначено на 23.01.2023р. Ухвалою суду від 23.01.2023р. відкладено судове засідання на 14.02.2023р.

Ухвалою суду від 14.02.2023р. відкладено судове засідання на 09.03.2023р.

Ухвалою суду від 09.03.2023р. відкладено судове засідання на 04.04.2023р. Ухвалою суду від 04.04.2023р. відкладено судове засідання на 27.04.2023р.

Ухвалою суду від 27.04.2023р. залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Страхова компанія «Країна» та відкладено підготовче засідання на 29.06.2023р.

Ухвалою суду від 29.06.2023р. відкладено судове засідання на 13.07.2023р. Ухвалою суду від 13.07.2023р. відкладено судове засідання на 25.07.2023р. Ухвалою суду від 25.07.2023р. відкладено судове засідання на 22.08.2023р.

Позивач - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав , зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 13.02.2023р.

Третя особа- ОСОБА_1 , своєї позиції щодо позову до суду не надала.

Третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Країна», своєї позиції щодо позову до суду не надала.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», зазначає, що 01.08.2020р. у м. Кривий Ріг по вул. Гірників 34 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу ПАЗ 32053-07 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3132/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3133/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 були застраховані в ПрАТ «СК «Українська страхова група» за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р.

Як зазначає позивач, на підставі заяви власника пошкодженого автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , акта огляду транспортного засобу від 03.08.2020р., рахунку № НОМЕР_4 від 18.08.2020р., акта огляду транспортного засобу від 07.08.2020р., рахунку № НОМЕР_5 від 02.09.2020р., страхового акта №ССКА-7028 від 20.08.2020р., страхового акта №ССКА-7028/1 від 09.09.2020р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП Степанов І.В. в розмірі 73 720 грн, що підтверджується платіжними дорученням №20809 від 21.08.2020р. на суму 56 502 грн 50 коп та №22186 від 09.09.2020р. на суму 27 217 грн 50 коп.

За даними позивача, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу ПАЗ 32053-07 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «КРАЇНА» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР004466182 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого в розмірі 130 000 грн, франшиза 2 600 грн.

В подальшому , ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «СК «КРАЇНА» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом АР004466182, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «КРАЇНА» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 15 613 грн 73 коп (73 720 грн 00 коп : 50 % (обопільна вина учасників ДТП) - 15 613 грн 73 коп. (страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 2011 року випуску).

На підставі зазначеного, з огляду на те, що сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «КРАЇНА» за полісом АР004466182 не покриває 50 відсотків фактичного розмірі збитків - суми сплаченого відшкодування ПрАТ «СК «Українська страхова група» для відновлення пошкодженого автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вважає, що з відповідача, як роботодавця ОСОБА_1 , слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі у розмірі 21 246 грн 27 коп. (73720 грн : 50% = 36860 грн - 15613 грн = 21246 грн 27 коп.).

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст.993, 1194, 1166 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідач - ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», у відзиві на позовну заяву зазначає, що надані позивачем акти огляду ТЗ від 03.08.2020р. , від 07.08.2020р. та рахунки №180820 від 18.08.2020р. і №020920 від 02.09.2020р., мають в собі розбіжності щодо пошкоджених деталей, дублювання деталей.

Також, відповідач ставить під сумнів факт доведеності виконання ремонтних робіт, адже матеріали справи не містять договір на виконання вказаних ремонтних робіт, акти передавання-приймання ТЗ, наряд замовлення, довідку-рахунок на складові частини, докази закупівлі запчастин.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено факт того, що винуватець ДТП - ОСОБА_1 , перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Більше того, відповідач зауважує на тому, що в постанові Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3132/20, зазначено, що ОСОБА_1 працює в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», а не в ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС».

Відповідач зауважив на тому, що водій ОСОБА_1 не працював в ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» на момент ДТП, а тому не міг виконувати службові (трудові) обов`язки відповідача, у зв`язку з чим не можливо застосувати ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України до даних правовідносин.

Крім того, ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» вказує на те, що обопільна вина учасників ДТП підтверджується постановами Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі №213/3132/20 та №213/3133/20.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Однак, з матеріалів справи неможливо встановити ступень вини кожного з учасників ДТП, у зв`язку з чим неможливо встановити розмір страхового відшкодування.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що заяву на виплату страхового відшкодування, адресовану ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», підписано ОСОБА_2 , тоді як страхувальником є ОСОБА_4 . Доказів наявності у ОСОБА_2 повноважень на представництво інтересів страхувальника матеріали справи не містять, у зв`язку з чим відповідач вважає, що перерахування грошових коштів для проведення ремонтних робіт на СТО ФОП Степанов І.В. на підставі заяви ОСОБА_2 є незаконним.

Щодо наданих до матеріалів справи копій страхового акта №ССКА-7028 від 20.08.2020р.; розрахунку суми страхового відшкодування від 20.08.2020р.; страхового акта № ССКА-7028/1 від 09.09.2020р.; розрахунку суми страхового відшкодування від 09.09.2020р. відповідач зазначає, що страховий акт №ССКА-7028 від 20.08.2020р. та розрахунок суми страхового відшкодування від 20.08.2020р. не погоджені (не затверджені) начальником Управління врегулювання збитків регіональної мережі та корпоративних клієнтів. Зазначені документи за своїми сумами не співпадають з рахунками СТО.

Щодо наявних в матеріалах справи платіжних доручення № 20809 від 21.08.2020р. та №22186 від 09.09.2020р., якими позивач підтверджує виплату страхового відшкодування страхувальнику, відповідач зазначає, що у платіжному дорученні №20809 від 21.08.2020р. в призначенні платежу зазначено страховий акт ССКА-7028 від 19.08.2020р., а позивачем до матеріалів справи надано страховий акт №ССКА - 7028 від 20.08.2020р.

У платіжному дорученні №22186 від 09.09.2020р. в призначенні платежу зазначено рахунок №020920 від 09.09.2020р., а позивачем надано до матеріалів справи рахунок №020920 від 02.09.2020р.

Крім того, рахунок СТО ФОП Степанов І.В. виставлений на суму 35 530 грн, а позивачем сплачено лише 27 217 грн 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням №22186 від 09.09.2020р.

Відповідач також вважає, що розрахунок коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 повинен був бути здійснений саме шляхом проведення та складання експертного дослідження, оцінки, тощо, адже, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

На підставі зазначеного відповідач вважає позовні вимоги недоведеними, у зв`язку з чим просить суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа- ОСОБА_1 , своєї позиції щодо позову до суду не надала.

Третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Країна», своєї позиції щодо позову до суду не надала.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін , суд дійшов наступного висновку.

Частинами 1 та 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п 1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2020р. у м. Кривий Ріг по вул. Гірників 34 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ПАЗ 32053-07 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3132/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3133/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Суд зауважує на тому, що згідно постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2020р. по справі про адміністративне правопорушення №213/3132/20 ОСОБА_1 станом на дату ДТП працював в ПАТ «Північтранс», що не підлягає доказуванню в порядку ст.75 ГПК України.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач 01.02.2021р. внесено запис про припинення юридичної особи ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» (код ЄДРПОУ - 05523553) шляхом її реорганізації. Відповідач у справі - ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» (код ЄДРПОУ - 05523553) є правонаступником ПАТ «ПІВНІЧТРАНС».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021р. у справі № 646/989/18.

Як вбачається з Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р., транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було застраховано ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Згідно умов Договору страхова сума становить 380 000 грн, страхові випадки: викрадення, ДТП, ПДТО, Стихійне лихо, Пожежа, вибух, падіння предметів, напад тварин; найменший вік осіб, допущених до керування застрахованим ТЗ на законних підставах: від 21 року; найменший стаж осіб, допущених до керування застрахованим ТЗ на законних підставах: від 10 років.

За матеріалами справи, 03.08.2020р. ОСОБА_2 (визначено як Страхувальник) звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту у зв`язку із ДТП, що сталося 01.08.2020р. о 08:00 за участю автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Згідно зворотної частини заяви заява подана Страхувальником ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 .

Дослідивши оригінал Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р., суд встановив, що Страхувальником за даним Договором є ОСОБА_4 , дані про Вигодонабувача відсутні.

Відповідно до п.10.5. Договору №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р. Страхувальнику у випадку настання страхового випадку необхідно письмово оформити та надати Страховику заяву про настання страхового випадку (події) не пізніше 3-х робочих днів з моменту її настання, а якщо подія сталась за межами України, то з моменту повернення на України.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" детально регламентовано дії суб`єктів правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика для здійснення страхового відшкодування.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем у справі не надано до матеріалів справи доказів виконання вимог п.35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, але не виключно, документів на підтвердження повноважень Курило Ігоря Євгеновича діяти в інтересах Страхувальника за Договором №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р., у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказану заяву подано особою, яка не мала повноважень на її надання.

Суд зауважує на тому, що факт керування транспортним засобом під час ДТП не наділяє третю особу правами Страхувальника, передбаченими Договором №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р. та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд звертає увагу позивача на те, що в позовній заяві ним зазначено, що ОСОБА_2 є власником пошкодженого автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , тоді як відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 власником транспортного засобу є Страхувальник за Договором - ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , який був підписантом заяви про настання страхового випадку.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначив, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі вказаної вище заяви, акта огляду транспортного засобу від 03.08.2020р., рахунку № НОМЕР_4 від 18.08.2020р., акта огляду транспортного засобу від 07.08.2020р., рахунку № НОМЕР_5 від 02.09.2020р., страхового акта №ССКА-7028 від 20.08.2020р., страхового акта №ССКА-7028/1 від 09.09.2020р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП Степанов І.В. в розмірі 73 720 грн, що підтверджується платіжними дорученням №20809 від 21.08.2020р. на суму 56 502 грн 50 коп та №22186 від 09.09.2020р. на суму 27 217 грн 50 коп.

При визначенні розміру заподіяної шкоди, у даному випадку, позивач виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі рахунків ремонтної станції.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «СК «КРАЇНА» - Страхувальника ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом АР004466182.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ПАЗ 32053-07 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «КРАЇНА», було здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_7 року випуску в розмірі 15 613 грн 73 коп (73720 грн 00 коп : 50 % (обопільна вина учасників ДТП) - 2600 грн (франшиза) (коефіцієнт фізичного зносу - 0,603).

Однак, позивач вважає, що розмір страхового відшкодування, здійсненого ПРАТ «СК «КРАЇНА», не відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , у зв`язку з чим ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося з даним позовом до суду та просить стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту застрахованого автомобіля та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «СК «КРАЇНА».

Суд зазначає, що відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вказано, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE державний реєстраційний номер НОМЕР_7 р.в., з огляду на що станом на дату ДТП строк експлуатації вказаного транспортного засобу перевищував 9 років.

Відтак, з урахуванням тривалого строку експлуатації застрахованого транспортного засобу, пред`явлення позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку є неправомірним.

На підставі всього вищевикладеного, враховуючи не доведення позивачем правомірності здійснення страхового відшкодування за Договором №28-0412-20-00067 від 06.06.2020р. у розмірі 73 720 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.4 зазначеної статті Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 246 грн 27 коп. -відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст рішення складено 28 серпня 2023 р.

Суддя Н.В. Рога