ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04 вересня 2023 року Справа № 926/767-б/15

Суддя Ковальчук Т.І., розглянувши матеріали за позовною заявою засновника Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року

до: 1) Приватної фірми Інтервал, м. Чернівці,

2) ПАТ Піреус банк МКБ, м. Київ,

про належність будівлі до основних засобів ПФ Інтервал та відмови ПАТ Піреус банк МКБ у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ Інтервал

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ, м. Київ,

до Приватної фірми Інтервал, м. Чернівці,

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року порушено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ про банкрутство Приватної фірми Інтервал.

Постановою від 31.08.2016 Приватну фірму Інтервал визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ПФ Інтервал призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

Ухвалою від 19.02.2020 припинено повноваження ліквідатора ПФ Інтервал арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

28 серпня 2023 року засновник Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 подав до Господарського суду Чернівецької області в межах справи про банкрутство ПФ Інтервал позовну заяву (вх. № 3684 від 28.08.2023) до Приватної фірми Інтервал, ПАТ Піреус банк МКБ , в якому просить:

1) повернути справу № 926/767-6/15 на стадію підготовчого провадження;

2) встановити, що станом на 18.05.2015 р. день розгляду та прийняття заяви про банкрутство Приватної фірми Інтервал нежитлова будівля, склад (літ. А) загальною площею 376,1 кв.м за адресою: вул. Машинобудівників, 20 належав до основних засобів приватної фірми Інтервал;

3) відмовити Публічному акціонерному товариству Піреус банк МКБ у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватної фірми Інтервал, яке дасть можливість встановити, що відсутні сутнісні і правові підстави для визнання суб`єкта господарювання банкрутом.

В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що:

- рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.06.2014 у справі № 725/4859/13-ц скасовано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.03.2014 р., визнано прилюдні торги з реалізації арештованого майна, приміщення складу на виробничій базі приватної фірми Інтервал на вул. Машинобудівників, 20 (предмет забезпечення) та підготовчі дії в межах виконавчого провадження недійсними. Зазначене свідчить про недостатність для прийняття заяви про банкрутство до розгляду з огляду на те, що приміщення складу належало до основних засобів приватної фірми Інтервал і заборгованість боржника перед ініціюючим кредитором визначено передчасно;

- з цих підстав ухвала про прийняття заяви про порушення провадження у справі про банкрутство є незаконною та необгрунтованою;

- вимога кредитора ПАТ Піреус банк МКБ забезпечена заставою майна боржника нежитловою будівлею складу по вул. Машинобудівників, 20, яка станом на 18.05.2015 належала до основних засобів ПФ Інтервал, отже, заборгованість боржника перед кредитором є непідтвердженою, що господарський суд мав встановити в підготовчому засіданні та відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 28.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 від 25.08.2023 (вх. № 3684 від 28.08.2023) передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Розглянувши матеріали за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 , суд дійшов до висновку, що підстави для відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

- справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (пункти 8, 9 частини 1 статті 20 ГПК України.

У пунктах 1-3 постанови від 24.10.2011 р. № 11 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ.

Підвідомчість це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 суд) далі ГПК). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 12, 41 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом позовної заяви позивач ОСОБА_1 спростовує наявність підстав для прийняття до розгляду заяви ПАТ Піреус Банк МКБ про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ Інтервал згідно із ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18.05.2015 у справі № 926/767-б/15.

Однак таке можливо не шляхом подання позовної заяви, а у відзиві на заяву ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі або шляхом подання апеляційної/касаційної скарги на ухвалу господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відтак, викладені у позовній заяві від 25.08.2023 (вх. № 3684 від 28.08.2023) вимоги ОСОБА_1 про повернення справи № 926/767-б/15 на стадію підготовчого провадження та про відмову ПАТ Піреус банк МКБ у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватної фірми Інтервал не є позовними вимогами у господарському спорі між учасниками справи про банкрутство ПФ Інтервал у розумінні статті 20 ГПК України та статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо вимоги встановити, що станом на 18.05.2015 р. день розгляду та прийняття заяви про банкрутство Приватної фірми Інтервал нежитлова будівля, склад (літ. А) загальною площею 376,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належав до основних засобів приватної фірми Інтервал, то, виходячи зі змісту статті 20 ГПК України, господарським судам не підвідомчі спори про встановлення юридичних фактів. Спором у розумінні статті 20 ГПК України також не є встановлення фактичних обставин справи.

Отже, спір, за вирішенням якого у позовному провадженні звернувся до господарського суду засновник ПФ Інтервал Пелепчук В.В., не є господарським, більше того, не є юридичним спором за своєю суттю, а тому не підлягає розгляду не тільки за правилами господарського, а й іншого судочинства цивільного чи адміністративного.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя від 1 листопада 1996 року № 9. Зокрема, в п. 8 цієї постанови зазначено, що правосуддя здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Разом з тим, суд звертає увагу, що нова редакція статті 124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви № 17160/06 та № 35548/06; п. 33).

У справі про банкрутство ПФ Інтервал уже відбулася така стадія провадження як розгляд у підготовчому засіданні заяви ініціюючого кредитора на предмет наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство та постановлено остаточне судове рішення з цього питання ухвала від 27.05.2015, якою таке провадження відкрито.

Дану обставину жоден з учасників справи про банкрутство не може спростовувати в позовному провадженні.

Позовна вимога про встановлення приналежності нежитлової будівлі до основних засобів банкрута не є юридичним спором за своєю суттю, тому не підлягає розгляду господарським судом у позовному провадженні.

Таким чином, встановивши, що позовна заява ОСОБА_1 від 25.08.2023 (вх. № 3684 від 28.08.2023) не підлягає розгляду за правилами позовного провадження, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження за цією позовною заявою.

У відповідності до пункту 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 цієї статті ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 2 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить прямої процесуальної норми про відмову у відкритті провадження в межах справи про банкрутство за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 7 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 10 цієї статті ГПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 2-591/11).

У зв`язку з цим, дійшовши до висновку, що з наведених вище підстав позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в межах справи про банкрутство ПФ Інтервал, суд застосовує норми статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, частини 10 статті 11, частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України та відмовляє у відкритті провадження у справі з розгляду цієї позовної заяви.

При цьому, суд роз`яснює заявнику, що з таким предметом спору дана позовна заява не може бути розглянута також судом іншої юрисдикції.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 2, 7, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 4, 11, 12, 20, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою засновника Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року (вх. № 3684 від 28.08.2023).

Порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі.

Суддя Ковальчук Т.І.