РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023Справа № 910/6672/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт діджитал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест"

про стягнення 4 306 800, 00 грн.

Представники:

від позивача: Андрусяк І.П.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлайт діджитал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 4 306 800, 00 грн

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за субліцензійним договором № Р-368 від 07.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.06.2023.

11.05.2023 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, в якому у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні призначеному в Шевченківському районному суді міста Києва, позивач просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 01.06.2023, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 29.06.2023).

Також, у судовому засіданні 01.06.2023 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 29.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/6672/23 призначено на 10.08.2023.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представника не направлено, заяв/клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подано.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду у даній справі були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Кирилівська, буд. 60, офіс 211, м. Київ, 04080, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (далі - ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (далі - субліцензіат) укладено субліцензійний договір № Р-368, відповідно до якого ліцензіат на умовах, визначених у договорі, надає субліцензіату субліцензію, а субліцензіат зобов`язується використовувати надану йому субліцензію відповідно до умов договору та додатків до нього і здійснювати оплату роялті за надання субліцензії в порядку та на умовах визначених у договорі та додатках до нього.

Відповідно до розділу 1 договору, субліцензія - видача Ліцензіатом Субліцензіату невиключного майнового права інтелектуальної власності на викорисгания Програм шляхом Ретрансляції. За умови підписання Сторонами окремого відповідного додатку до Договору Субліцензія включає невиключне майнове право інтелектуальної власності на використания Субліцензатом Аудіовізуальних творів шляхом реалізації Права Catch Up протягом Строку дії Права Catch Up тa Права Time Shifted TV протягом Строку дії Права Time Shifted TV. Субліцензія надається виключно на Територію для використання в межах Телемережі способами прямо передбаченими Договором і лише для надання Послуги особисто Субліцензіатом, під власним найменуванням чи під ТМ (брендом. брендами) прямо зазначеними в Договорі чи відповідному додатку до Договору.

Програма - поєднана єдиною творчою концепцією сукупність передач (телепередач), фільмів, інших аудіовізуальних творів, рекламних блоків, анонсів, іншої інформації, яка має постійну назву, логотип і транслюється відповідним Телеканалом за певного сіткою мовлення. Далі в Договорі: Програма - Програма одного з Телеканалів (СТБ, ІСТV, Новий канал, ОЦЕ (оце), М1, М2). Програми - сукупність Програм всіх Телеканалів за Договором.

Право Catch Up - невиключне майнове право інтелектуальної власності на використання Аудіовізуальних творів протягом 7 календарних днів після публічного сповіщення кожного окремого Аудіовізуального твору в ефірі відповідного Телеканалу та способом, коли такі Аудіовізуальні твори стають доступними для перегляду Абонентами за технологією IPTV через Телемережу у межах Території у час, обраний Абонентом, за умови, що Абонент не може відтворювати (завантажувати) Аудіовізуальні твори на будь-які пристрої.

Право Time Shifted TV - невиклочне майнове право інтелектуальної власності на використання Аудіовізуальних творів протягом 1 (однієї) доби після публічного сповіщення кожного окремого Аудіовізуального твору в ефірі відповідного Телеканалу та способом, коли такі Аудіовізуальні твори стають доступними для перегляду Абонентами за технологією IPTV через Телемережу використовуючи функції "Пауза" і "Перемотка", що забезпечується записом виключно на відеосервері Субліцензіата в Телемережі у межах Території під час ретрансляції частини Програми, коли сповіщаються виключно Аудіовізуальні твори, і подальшого їх відтворення за допомогою медіаплеєра Субліцензіата; При цьому Субліцетіат не дозволяє Абонентам створювати (завантажувати) копії Програми, Аудіовізуальних творів на будь-які пристрої.

Згідно п. 2.4. договору, факт надання субліцензії підтверджується підписанням сторонами двостороннього акту відкриття прав на ретрансляцію, і, за умови підписання сторонами окремого додатку до договору, актом відкриття невиключних прав на право Catch Up тa право Time Shifted TV.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за використання Програм шляхом Ретрансляції Субліцензіат сплачує Ліцензіату роялті за один календарний рік у розмірі, визначеному у відповідному додатку. Сума роялті не оподатковується ПДВ згідно п.п.196.1.6 Податкового кодексу України.

За умови підписання Сторонами окремого додатку до Договору щодо надання Права Catch U та Права Time Shifted TV, Субліцензіат за надання Права Catch Up та Права Time Shifted TV сплачує Ліцензіату щомісячне роялті, розмір якого визначається відповідно до додатку до Договору (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору, Виплата роялті за Звітний період здійснюється Субліцензіатом на підставі, у розмірі та відповідно до Договору і додатку (додатків) до Договору шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Ліцензіата, зазначений у Договорі. Виплата роялті вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок Ліцензіата.

Згідно п. 5.4. договору, ліцензіат щомісячно складає рахунок (рахунки) та передає його (їх) Субліцензіату. Ліцензіат щомісячно складає Акти використания прав на Ретрансляцію та передає їх Субліцензіату. Субліцензіат зобов?язаний підписати та повернути їх Ліцензіату в строк 3 (три) робочих дні. Не отримання рахунку або Акту використання прав на Ретрансляцію не може бути підставою (причиною) несплати роялті.

Строк дії договору починається з дати підписання договору та припиняється 31.01.2022 (включно), якщо інше не передбачено договором, додатками до нього (п. 7.1. договору).

Додатком № 1 від 07.12.2020 до субліцензійного договору № Р-368 від 07.12.2020 сторони погодили наступне:

Територія 1 дії Субліцензії - Україна.

Строк дії Субліцензії з 01.01.2021 по 31.12.2021

Субліцензія надається виключно для надання Послуги особисто Субліцензіатом, від власного імені під ТМ (брендом, брендами) DIVAN TV, права на які належать Субліцензіату.

Розміщення Програм у списку каналів (частотному плані кабельної мережі), ТВК, на якому Субліцензіат здійснює Ретрансляцію Програм в Телемережі: СТБ, ICTV, НОВИЙ КАНАЛ, OЦE, M1, M2.

За надания Субліцензії на умовах Додатку № 1 Субліцензіат сплачує Ліцензіату роялті у розмірі 3 088 800, 00 грн за рік.

Обов?язок Субліцензіата сплатити роялті виникає з моменту початку (з факту) Ретрансляції у Телемережі 1 у межах Території 1 або з дати, зазначеної в п. 2.4. Договору, залежно від того, що наступило раніше. Обов?язок Субліцензіата сплатити роялті за один рік, виникає у Субліцензіата незалежно від кількості Абонентів Субліцензіата та строків такої Ретрансляції.

Додатком № 2 від 07.12.2020 до субліцензійного договору № Р-368 від 07.12.2020 сторони погодили перелік аудіовізуальних творів.

Також, 07.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" (ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (субліцензіат) укладено додаткову угоду № 1 до субліцензійного договору № Р-368 від 07.12.2020, відповідно до якої сторони досягли домовленості про врегулювання відносин електронного документообігу та дійшли згоди при виконанні умов договору керуватися наступними положеннями цієї додаткової угоди:

Пунктом 1.4.5. додаткової угоди до договору передбачено, що кожна сторона зобов`язана щоденно слідкувати за надходженням Е-документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перервірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні. Сторона, яка здійснює надсилання Е-документа за цим договором вважається стороною-відправником, а сторона, яка здійснює отримання Е-документа, вважається стороною-одержувачем.

У пункті 1.4.7. додаткової угоди до договору зазначено, що Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням КЕП стороною-одержувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з нанесеним нею КЕП. При цьому, датою виникнення податкових зобов`язань, вважатиметься дата складання такого Е-документу стороною-відправником, незалежно від дати накладення КЕП стороною-одержувачем.

01.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Діджитал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" складено та підписано акт відкриття невиключних прав на Право Catch Up та Право Time Shifted TV до субліцензійного договору № Р-368 від 07.12.2020, відповідно до якого ліцензіат передав, а субліцензіат прийняв невиключні права на використання аудіовізуальних творів, вказаних у акті, які транслюються в ефірі телеканалів шляхом реалізації Права Catch Up та Права Time Shifted TV способами, визначеними у договорі.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було надано відповідачу субліцензію на ретрансляцію телевізійного каналу абонентам на базі платного телебачення на загальну суму 4 557 600, 00 грн, на підтвердження чого надає акти використання прав на ретрансляцію № СД254 від 31.01.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД451 від 28.02.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1151 від 31.03.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1395 від 30.04.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1707 від 31.05.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2375 від 30.06.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2681 від 31.07.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2972 від 31.08.2021 на суму 379 800, 00 грн, які підписані сторонами з використанням КЕП, а також акти використання прав на ретрансляцію № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн, які не містять підпису КЕП відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн були надіслані відповідачу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 03.02.2022.

Проте, відповідач не підписав акт № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн, вмотивовану відмову від їх підписання не надав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями № 3322 від 06.08.2021, № 3440 від 18.08.2021, в яких просив відповідача погасити заборгованість за субліцензійним договором № Р-368 від 07.12.2020, що підтверджується описами вкладення у цінний лист та копіями фіскальних чеків.

Листом від 02.09.2021 № 60.09/2021 відповідач надав відповідь на вищезазначені претензії позивача, в якому зобов`язався до 10.09.2021 (включно) погасити заборгованість за субліцензійним договором № Р-368 від 07.12.2020 у повному обсязі.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати наданої субліцензії на ретрансляцію телевізійних каналів, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 4 306 800, 00 грн (4 557 600, 00 грн (сума нарахованого роялті за 12 місяців) - 250 800, 00 грн (сума отриманих платежів від відповідача, згідно матеріалів справи).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1109 Цивільного кодексу України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1110 Цивільного кодексу України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об`єкт права інтелектуальної власності.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу субліцензію на ретрансляцію телевізійного каналу абонентам на базі платного телебачення на загальну суму 4 557 600, 00 грн, на підтвердження чого надає акти використання прав на ретрансляцію № СД254 від 31.01.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД451 від 28.02.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1151 від 31.03.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1395 від 30.04.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД1707 від 31.05.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2375 від 30.06.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2681 від 31.07.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД2972 від 31.08.2021 на суму 379 800, 00 грн, які підписані сторонами з використанням КЕП, а також акти використання прав на ретрансляцію № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн, які не містять підпису КЕП відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що акти № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн були надіслані відповідачу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 03.02.2022.

Проте, відповідач не підписав акт № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн.

Так, відповідно до п. 1.4.10 додаткової угоди до договору, сторони домовилися, що Е-документи, які відправлені за допомогою ПЗ, визначеного в п. 1.1. додаткової угоди та підписані КЕП сторін мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носієві. Підтвердженням передачі документів (відправлення, отримання, тощо) вважається легітимним підтвердженням фактичного прийому-передачі таких документів уповноваженими особами сторін і не вимагає додаткового доказування.

Пунктом 1.4.8. додаткової угоди до договору, сторони визначили, що у випадку якщо протягом передбаченого договором строку, сторона-одержувач не підписала отримані Е-документи з нанесенням КЕП та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від підписання Е-документів, такі документи визнаються сторонами як підписані, а послуги наданими. Мотивована відмова від підписання Е-документів може надсилатися через механізм відхилення Е-документа з обов`язковим наданням коментарів про обгрунтовані причини такого відхилення.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів № СД3643 від 30.09.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД3949 від 31.10.2021 на суму 379 800, 00 грн, № СД4228 від 30.11.2021 на суму 379 800, 00 грн., № СД4873 від 31.12.2021 на суму 379 800, 00 грн, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань, послуги вважаються наданими у повному обсязі та прийнятими відповідачем без зауважень.

Суд також зазначає, що рахунок або рахунок - фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь - яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунка - фактури, у контексті спірних правовідносин, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача за позовом від обов`язку сплатити грошові кошти за Договором (близька за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19).

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, не здійснив сплату роялті в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд зазначає, що пунктом 10 додатку 1 до договору, сторони погодили, що виплата роялті здійснюється субліцензіатом частинами щомісяця (звітний період) у розмірі 1/12 роялті за один календарний рік не пізніше 10 числа місяця, який йде за звітнім періодом.

Відповідно, з 11 числа кожного місяця, який йде за звітнім періодом відбувалося прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг (сплати роялті у повному обсязі), суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови субліцензійного договору № Р-368 від 07.12.2020 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4 306 800, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт діджитал" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінарт капітал інвест" (вул. Кирилівська, буд. 60, офіс 211, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код - 36146885) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт діджитал" (вул. Олександра Кониського, буд. 25, м. Київ, 01054, ідентифікаційний код - 36123396) 4 306 800 (чотири мільйони триста шість тисяч вісімсот) грн 00 коп. - заборгованості та 64 602 (шістдесят чотири тисячі шістсот дві) грн 00 коп.- судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 21.08.2023

Суддя С. О. Щербаков