ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Справа № 915/393/23

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. при секретарі судового засідання Степановій І.С. розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою компанії «Маліеро Лімітед», код НЕ408472 (вулиця Еолу, 4, 3020, Лімасол, Кіпр), представник - адвокат Покрова Л.Ю. ( АДРЕСА_1 ), яка пред`явлена до відповідача ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсною частини договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Рент УМБ".

За участю представника відповідача адвокат Томашевський Р.М.

Рух справи.

13.03.2023 року позовну заяву зареєстровано у канцелярії господарського суду Миколаївської області.

20.03.2023 року ухвалою суду позов залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.03.2023 року представник позивача заявою повідомив суд про усунення недоліків позовної заяви.

23.03.2023 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі.

13.06.2023 року суд протокольно постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження.

12.07.2023 року суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Заяви по суті.

Із змісту позову та відповіді на відзив вбачається, що позивач 24.02.2021 року уклав із відповідачем договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Рент УМБ у розмірі 100% за погодженою ціною 280 млн. грн., що еквівалентно 10 млн. доларам США. Частина вартості частки у статутному капіталі була сплачена позивачем до підписання договору купівлі-продажу частки, а саме на суму 1500000 доларів США. Сплата іншої частини вартості частки у статутному капіталі має здійснюватись відповідно до погодженого сторонами графіку протягом 2021-2023 років. Перехід права власності на частку від відповідача позивачу можливий при повній оплаті обумовленої договором ціни. В забезпечення виконання зобов`язання відповідача з продажу частки у статутному капіталі між сторонами 24.02.2021 року були укладені договори іпотеки та застави. 23.01.2023 року позивач дізнався, що у державному реєстрі припинено записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень відповідного нерухомого майна. При цьому, 29.12.2022 року між ТОВ Рент УМБ та відповідачем були укладені договори купівлі-продажу, за якими майно (реконструкція олієпереробного заводу та земельна ділянка) було відчужено відповідачу у власність. Згідно доданих до позову розписок позивачем на виконання договору (згідно графіку платежів) було сплачено 3700000 доларів США. У п. 4.10 договору купівлі-продажу частки міститься умова - У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 календарних днів, продавець має право розірвати цей договір в одностронньому порядку. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту отримання покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за відповідною адресою, а сплачені покупцем кошти за викуп частки не повертаються... Позивач вважає дану умову договору несправедливою, недобросовісною, нерозумною, такою що вносить істотний дисбаланс між правами та обов`язками сторін.

Зазначене позивач аргументував наступним:

- прострочення оплати на 30 днів, як підстава розірвання договору, може мати місце незалежно від вини позивача;

- з огляду на встановлений договором купівлі-продажу частки порядок розрахунків відповідач може відмовитися у складанні та підписанні розписок про отримання коштів, що унеможливить виконання обов`язку позивачем та як наслідок потягне прострочення оплати;

- прострочення також могло бути викликане воєнним станом, який оголошено в Україні з 24.02.2022 року;

Отже, на думку позивача, спірні положення договору створюють для відповідача умови, за яких останній в будь-який час спроможний ініціювати процедуру розірвання договору, що спричинить наслідки пов`язані із такими розірванням, від чого шкода заподіюється саме позивачу.

Наслідком розірвання договору з зазначеної підстави є втрата позивачем значної суми коштів, яка вже сплачена відповідачу та позбавлення того, на що розраховував позивач при укладенні договору купівлі-продажу.

Спірні положення договору фактично збагачують відповідача, який на шкоду позивачу ініціювавши процедуру розірвання договору, фактично залишає за собою предмет договору та попередньо сплачені кошти, що є несправедливим і нечесним.

Зміст п. 4.10 договору купівлі-продажу не містить чітко встановленого порядку та термінів, способів повідомлення та інше, що встановлювало б ефективне та реальне повідомлення позивача про наміри розірвати договір для завчасного реагування позивача.

Крім того, серед інших положень договору купівлі-продажу п. 4.10 є єдиним положенням, що містить умови розірвання договору купівлі-продажу із всіма наслідками, що пов`язані із таким розірванням. Цим порушується баланс прав та обов`язків сторін за договором.

Таким чином, позивач вважає, що за існування положення п. 4.10 позивач позбавлений можливості повернути у власність сплачені за договором купівлі-продажу кошти, що вказує на позбавлення позивача права власності на кошти.

Наслідки такої умови не завжди можна передбачити та запобігти цьому, окрім як у судовому порядку.

Позивач стверджує, що обставини воєнного стану використав відповідач на свою користь, застосував положення п. 4.10 договору та ініціював його розірвання, сплачені за договором кошти не повернув і повертати відмовляється.

З огляду на те, що сторонами в момент укладення договору не було дотримано вимог, що встановлені ч. 1 ст. 201 ЦК України, тобто умови п. 4.10 суперечать положенням п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України застосуванню підлягають положення ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідач з приводу фактів укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, сплати позивачем грошових коштів за придбання частки, укладення договорів іпотеки та застави, розірвання договору купівлі-продажу з ініціативи відповідача не заперечував.

Щодо заявлених позовних вимог просив відмовити у їх задоволенні.

Свою позицію аргументував наступним:

- п. 6.2 договору купівлі-продажу передбачено розірвання договору з ініціативи позивача. Таким чином, умови щодо розірвання договору є рівними;

- у п. 8.4 договору купівлі-продажу сторони підтвердили, що вони однаково розуміють значення, умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін та у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі;

- виконання зобов`язань відповідача за договором купівлі-продажу було забезпечено іпотекою майна належного ТОВ "Рент УМБ", а також заставою належної відповідачу частки у статутному капіталі зазначеного товариства;

- з лютого 2022 року позивач припинив здійснювати оплати відповідно до погодженого договором графіку. Про причини невиконання зобов`язання позивач відповідача не повідомив. Позивач не надав доказів здійснення оплат з лютого 2022 року у вигляді фінансових документів про перерахування коштів, внесення коштів у депозит нотаріуса або розписок відповідача про їх отримання;

- у зв`язку із невиконанням позивачем умов договору в частині оплати вартості частки у статутному капіталі за лютий, березень, квітень, травень та червень 2022 року, простроченням оплати понад 30 днів, відповідач 13.07.2022 року надіслав позивачу повідомлення про розірвання договору купівлі-продажу в односторонньому порядку;

- відповідач не уклав би договір на інших умовах ніж ті, які були погоджені сторонами шляхом підписанням договору, при укладенні договору сторони керувалися засадами цивільного законодавства щодо свободи договору;

- пред`явивши позов з підстав недійсності окремої частини правочину позивач, таким чином, намагається у позадоговірному порядку змінити права та обов`язки сторін;

- воєнний стан в Україні жодним чином не міг вплинути на спроможність позивача виконувати свої зобов`язання за договором купівлі-продажу по оплаті частки, оскільки у республіці Кіпр воєнний стан не вводився;

- право відповідача не повертати кошти позивачу після розірвання договору з підстав зазначених у п. 4.10 не є позбавленням права власності позивача на сплачені грошові кошти, а є цивільно-господарською відповідальністю за невиконання зобов`язання;

- відповідно до п. 4.7 договору купівлі-продажу позивач вправі був вносити плату не лише у готівковій формі, а також іншими способами визначеними законодавством України, зокрема, у безготівковій формі, а також внесенням грошових коштів у депозит нотаріуса;

- п. 4.10 конкретно і однозначно визначено порядок повідомлення позивача про розірвання договору.

Заяви і клопотання.

20.04.2023 року надійшла заява від представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою суду від 20.04.2023 року була задоволена.

26.04.2023 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання по причині неотримання позивачем відзиву.

16.05.2023 року надійшла заява від представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

05.06.2023 року надійшла заява від представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою суду від 08.06.2023 року була задоволена.

12.06.2023 року надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

06.07.2023 року надійшла заява від представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою суду від 06.07.2023 року була задоволена.

З огляду на представлені сторонами докази, викладені у заявах по суті позиції сторін, судом встановлено наступне.

24.02.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Рент УМБ, відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується продати (передати у власність), а позивач зобов`язується придбати (прийняти у власність) частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю Рент УМБ () у розмірі 100% статутного капіталу товариства номінальною вартістю 120662272,00 грн. та сплатити її вартість на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу передбачено, що за домовленістю сторін продаж зазначеної у договорі частки у статутному капіталі ТОВ Рент УМБ здійснюється за ціною 280 млн. грн., що є еквівалентом 10 млн. доларів США за обмінним курсом валют встановленим сторонами на дату укладання цього договору у розмірі 28 грн. за 1 долар США.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що до моменту підписання цього договору покупцем здійснена часткова оплата в сумі 42 млн. грн., що еквівалентно 1,5 млн. доларів США за обмінним курсом валют встановленим сторонами на дату укладання цього договору у розмірі 28 грн. за 1 долар США. Факт отримання часткової оплати в сумі 1,5 млн. доларів США продавець засвідчує своїм підписом у цьому договорі купівлі-продажу.

Як вбачається із змісту п. 4.3 договору купівлі-продажу оплата решти вартості частки буде проводитися на умовах розстрочення згідно погодженого графіку. Графіком передбачені платежі протягом 2021, 2022 та 2023 років.

Пунктом 6.1 договору визначено, що сторони підписують акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства (та/або інші відповідні документи, які будуть свідчити про перехід права власності на частку від продавця покупцю у відповідності до діючого законодавства) в день повної її оплати за ціною та у порядку, визначеному у цьому договорі та додаткових угодах до нього.

Згідно п. 6.4 договору з моменту укладення цього договору продавець не має права здійснювати відчуження чи іншим способом розпоряджатися часткою (частиною частки) з метою та/або у спосіб, що не відповідають умовам цього договору та інтересам покупця.

Відповідно до п. 4.7 договору платежі здійснюються у відповідності до вимог чинного законодавства України. У разі готівкових розрахунків на підтвердження отримання коштів готівкою продавець складає розписку.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що передача частки (корпоративних прав) здійснюється виключно після повної оплати вартості частки (корпоративних прав). Право власності на частку, що відчужується, переходить до покупця після оплати покупцем ціни продажу у розмірі та у терміни, передбачені п. 4.3 цього договору (з урахуванням положень п. 4.4 цього договору), з моменту державної реєстрації відповідних змін до складу учасників товариства в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та державної реєстрації відповідних змін до статуту товариства.

25.02.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №25/02 до вищевказаного договору купівлі-продажу частки.

Позивач до позову надав розписки відповідача від 29.12.2021 року на суму 500 тис. доларів США, від 20.08.2021 року на суму 200 тис. доларів США, від 28.10.2021 року на суму 250 тис. доларів США, від 27.10.2021 року на суму 250 тис. доларів США, від 31.11.2021 року на суму 500 тис. доларів США, від 31.01.2022 року на суму 200 тис. доларів США, від 08.02.2022 року на суму 100 тис. доларів США, від 16.09.2021 року на суму 200 тис. доларів США.

Доказів здійснення позивачем платежів згідно погодженого графіку за лютий-червень 2022 року матеріали справи не містять.

Відповідачем до відзиву доданий лист-повідомлення "про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Рент УМБ" від 24.02.2021 року", яким відповідач повідомляє позивача про розірвання договору купівлі-продажу по причині несплати позивачем визначених договором платежів, по яким період прострочення складає більше 30 календарних днів. В зв`язку із цим відповідач вирішив скористатися правом на розірвання договору в односторонньому порядку, яке передбачене п. 4.10 договору. Направлення повідомлення позивач підтвердив накладною Укрпошти 760, описом вкладення, фіскальним чеком. Згідно відстеження поштового відправлення відправлення не було вручене адресату і повернулося відправнику.

Направлення повідомлення поштою рекомендованим листом з описом вкладення не суперечить звичайній діловій практиці.

Оспорюваним пунктом 4.10 договору купівлі-продажу визначено наступне:

....У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 календарних днів, продавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту отримання покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_1 , а сплачені покупцем кошти за викуп частки не повертаються). Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки."

На переконання позивача в момент укладення договору сторонами не було дотримано вимог, що встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України і зміст п. 4.10 починаючи з другого речення суперечить встановленим у п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, зокрема є несправедливим і позбавляє його права власності на сплачені грошові кошти.

На думку позивача, оскільки, положення п. 4.10 договору купівлі-продажу підпадає під дію ч. 1 ст. 203 ЦК України, відтак до цього положення застосовуються приписи ч. 1 ст. 215 ЦК України щодо недійсності правочину.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

З огляду на укладений між сторонами договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі між сторонами виникли цивільно-господарські правовідносини, які регулюються, зокрема нормами ЦК України про купівлю-продаж, нормами ЦК та ГК України про договір і зобов`язання.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Окрім загальних засад цивільного законодавства таких як неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність і розумність до загальних засад також віднесено свободу договору.

Частиною 1 ст. 212 ЦК передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Такою обставиною сторони і визначили умову договору "якщо термін прострочення складе більше 30 календарних днів", яка надає відповідачу право на розірвання договору в односторонньому порядку та як наслідок на неповернення позивачу сплачених коштів. Сторони погодили, що таке право виникає у відповідача незалежно чи виникло прострочення з вини позивача або за незалежних від позивача обставин.

У п. 8.4 договору сторони засвідчили, що кожна із сторін однаково розуміє значення, умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін та у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, про що свідчать особисті підписи сторін у договорі.

Отже, воля сторін була добровільною та добросовісно спрямована на виникнення правовідносин між сторонами саме на таких умовах як викладені у договорі з огляду на те, що питання про оспорювання правочину з підстав зазначених у ст. ст. 230, 231 ЦК України позивачем не ставилося.

Частиною 4 ст. 212 ЦК України передбачено, якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Відповідачем не надано доказів сприяння відповідача простроченню оплати за договором, не доведено позивачем також і тієї обставини, що відповідач відмовився приймати оплату з послідуючим оформленням розписок.

Також матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем оплати у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача, або внесенням грошових коштів у депозит нотаріуса. Можливість здійснення оплати в інший спосіб, ніж оплата готівкою, договором не заборонена. Об`єктивна можливість обрання способу оплати у позивача була наявна з огляду на те, що відповідне право у відповідача на розірвання договору виникає після спливу 30 календарних днів від початку прострочення.

Із вказаного вбачається, що прострочення по оплаті було допущено позивачем, а не завдяки обставинам, на які позивач не мав впливу.

З огляду на предмет спору (зміна прав і обов`язків у правовідношенні внаслідок визнання недійсним окремих положень договору) та встановлені судом обставини вбачається, що позивачем подано позов не на захист порушених прав та інтересів, а за для уникнення несприятливих наслідків викликаних розірванням договору купівлі-продажу по ініціативі відповідача.

Судом за результатами розгляду справи не встановлено того, що при укладанні договору не було дотримано положень п. 2, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Обставини укладання і виконання договорів іпотеки, застави, переходу (перереєстрації) права власності, про які сторони зазначали у заявах по суті, судом не досліджувалися з огляду на те, що не входять у предмет доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 01.09.2023 року.

Суддя А.П. Алексєєв