ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 серпня 2023 рокуСправа № 921/584/23
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 №б/н (вх. №7010) від 25.08.2023 про забезпечення позову у справі
за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача 1 ОСОБА_2 , АДРЕСА_2
про: визнання, що розмір частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Приватного підприємства "МДС Збаразький сирзавод" становить 0%; визнання, що розмір статутного капіталу Приватного підприємства "МДС Збаразький сирзавод" становить 50 000 грн - 100%; визнання, що розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Приватного підприємства "МДС Збаразький сирзавод" становить 100%.
без виклику представників сторін
До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , Приватного підприємства "МДС Збаразький сирзавод" про визначення розміру статутного капіталу підприємства та розмірів часток його учасників.
Разом із позовною заявою 29.08.2023 до суду подано заяву про забезпечення позову №б/н (вх.№7010) від 25.08.2023, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати чи іншим чином відступати зареєстровану за ним частку в 70 відсотків у статутному капіталі ПП "МДС Збаразький сирзавод", обтяжувати таку, вносити зміни щодо складу учасників.
Поряд із іншим, заявник стверджує, що у випадку зміни складу засновників або інших реєстраційних дій ОСОБА_1 втратить можливість належним чином захистити свої порушені права шляхом їх поновлення, а рішення у даній справі не зможе гарантувати ефективного захисту порушеного права. Те, що відповідач 1 ще не вчинив дій, що могли би підтвердити намір відчужити свою частку чи то її видозмінити, зокрема не звертався до реєстраторів і не розміщував оголошення про її продаж, не спростовують наявність в останнього як формального власника 70% частки в статутному капіталі товариства можливості вільно розпоряджатися цією часткою, якщо не вжити заходи забезпечення позову.
Заявник просить взяти до уваги, що обраний ним вид забезпечення позову не зупинить та не обмежить право відповідачів та інших учасників на участь в управління юридичною особою, забезпечить безперешкодну господарську діяльність цього підприємства, безперешкодну можливість користування та володіння його майном.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши надані заявником до заяви про забезпечення позову документи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Такі заходи можуть вживатися лише за умов, що визначені зазначеною вище правовою нормою, зокрема, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
З точки зору законодавця, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Системний аналіз приписів частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає суду підстави для висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність забезпечення позову чи відмови у застосуванні цього заходу, відповідні заяви слід розглядати із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом відповідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальний захист порушених прав.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
У спірних правовідносинах заявник вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 1 відчужувати чи іншим чином відступати зареєстровану за ним частку у статутному капіталі Приватного підприємства, обтяжувати її, вносити зміни щодо складу учасників.
В обґрунтування забезпечення позову заявник посилається на наявність у ОСОБА_2 правомочностей приймати будь-які рішення щодо предмету спору (збільшувати, зменшувати розмір статутного капіталу, відчужити, обтяжити статутний капітал, тощо), що може призвести до позбавлення позивача права на частку ПП "МДС Збаразький сирзавод", в тому числі шляхом відчуження третім особам.
Однак, імперативними нормами ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" внесення змін до статуту товариства (п. 2), зміна розміру статутного капіталу товариства (п. 3), перерозподіл часток між учасниками товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників. Відтак, суд звертає увагу на те, що всупереч тверджень позивача, у відповідача 1 відсутні повноваження самостійно приймати будь-які рішення щодо розміру статутного капіталу, перерозподілу часток , тощо. В свою чергу, доказів які б вказували на те, що відповідач 1 ініціював прийняття таких рішень загальними зборами учасників, матеріали справи не містять.
В свою чергу, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Слід зазначити, що законодавцем не сформовано переліку відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову. В той же час, на переконання суду, про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ч. 2 ст. 76 ГПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Підставою для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 1 вчиняти певні дії , на переконання суду, може бути доведеність належними та допустимими доказами обставин, які свідчать про наявність наміру в іншого учасника товариства на вчинення таких дій (відчуження, відступлення частки, її обтяження, скликання загальних зборів для вирішення питання діяльності підприємства, збільшення/зменшення розміру статутного капіталу, перерозподіл часток учасників тощо).
Самі лише посилання позивача на те, що інший учасник, який володіє 70 відсотками статутного капіталу підприємства має можливість, володіючи переважним правом голосу, прийняти будь-яке рішення щодо діяльності підприємства, а також припущення щодо можливого відчуження майна підприємства не є достатньою підставою для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб.
Судом зазначається, що в заяві, міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, від можливих недобросовісних дій відповідача, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову.
З огляду на викладене в сукупності, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 №б/н (вх. №7010) від 25.08.2023.
На підставі наведеного, керуючись 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 №б/н (вх. №7010) від 25.08.2023 про забезпечення позову відмовити.
В порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 31.08.2023. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.
Суддя О.В. Руденко