ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.09.2023 м. Харків Справа №905/885/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

розглянувши справу №905/885/22

за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18) в особі Дніпропетровської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» (49101, м. Дніпро, вул. Херсонська, 26)

до відповідача Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Миру, 70)

про стягнення 97 988,97 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

Суть спору: АТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії АТ «Укртелеком» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Департаменту соцзахисту населення ММР 97 988,97 грн, з яких: 78 860,97 грн - інфляційні втрати, 19 128 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 у справі №905/2087/17, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 127 949,19 грн та судовий збір у розмірі 1 919,24 грн.

19.12.2022 господарським судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позов від 26.12.2022 відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що на теперішній час УСЗН Кальміуського району ММР знаходиться у стані припинення та відомості стосовно припинення вказаної юридичної особи до реєстру не внесені, а отже він не є правонаступником управління та належним відповідачем у цій справі. Також відповідач зазначив, що обов`язок зі сплати судового збору не є зобов`язанням у розумінні ст. 509 ЦК України, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму судового збору є неправомірним.

Одночасно відповідачем подано заяву від 26.12.2022 про застосування строків позовної давності до позовних вимог з посиланням на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

У відповіді на відзив від 09.01.2023 позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та зазначає, що Департамент соцзахисту населення ММР є належним відповідачем у справі, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 905/2087/17 встановлено, що починаючи з 01.01.2018 усе майно, права та обов`язки УСЗН Кальміуського району ММР перейшли до Департаменту соцзахисту населення ММР, у т. ч. й зобов`язання щодо виконання рішення суду у справі, яке набрало законної сили. Крім того, позивач посилається ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст. 175 ГК України, постанову Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 та зазначає, що обов`язок сплатити судовий збір є грошовим зобов`язанням, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму судового збору є правомірним.

У письмових поясненнях від 15.02.2023 позивач посилається на те, що ним не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із заявленими позовними вимогами з огляду на положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким продовжено, зокрема, строк, визначений ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, який запроваджено постановою КМУ від 11.03.2020 №211 з 12.03.2020 та який неодноразово продовжувався і наразі діє до 30.04.2023.

У письмових поясненнях від 16.03.2023 відповідач зазначає, що позивачем не обґрунтовано належним чином причини пропуску строку позовної давності для звернення з позовною заявою до суду, у т.ч. і неможливість такого звернення під час дії карантину.

На підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України 04.09.2023 господарським судом підписано рішення без його проголошення.

Щодо строку розгляду справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затв. ЗУ від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 05:30 год. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан строком на 30 діб.

Дію воєнного стану в Україні неодноразово було продовжено. Востаннє Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, затв. ЗУ від 27.07.2023 № 3275-ІХ, строк дії воєнного стану на території України продовжено з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до рішення зборів суддів Господарського суду Донецької області від 13.06.2022 № 1, спільного розпорядження голови та керівника суду №6-р від 25.05.2023, тимчасово обмежено доступ до приміщення суду, продовжено особливий режим роботи суду (дистанційно або в приміщенні суду (за необхідності та в умовах безпеки).

З огляду на наведене, а також приймаючи до уваги поточну ситуацію у м. Харкові, рішення у справі ухвалено судом з урахуванням об`єктивних обставин та в умовах неможливості розгляду відповідного спору у визначений ст.248 ГПК України строк.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 у справі №905/2087/17 позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (найменування якого у подальшому змінено на АТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії АТ «Укртелеком») задоволено. Стягнуто з УСЗН Кальміуського району ММР на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» заборгованість у розмірі 127 949,19 грн та судовий збір у розмірі 1 919,24 грн.

30.10.2017 на виконання вказаного рішення господарським судом видано відповідний наказ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі №905/2087/17 апеляційну скаргу УСЗН Кальміуського району ММР залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 без змін.

Під час розгляду цієї справи судами встановлені, зокрема, обставини щодо укладення між сторонами договорів № 26 від 03.02.2015 та № 15 від 11.01.2016 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 та 2016 роках, щодо надання позивачем (ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком») населенню Кальміуського району Маріупольської міської ради послуг зв`язку на пільгових умовах протягом грудня 2015 року грудня 2016 року та щодо невиконання відповідачем (УСЗН Кальміуського району ММР) своїх зобов`язань щодо відшкодування відповідних витрат (у т.ч. після отримання ним 08.08.2017 вимоги позивача № 12С000-б/н від 02.08.2017 про відшкодування понесених витрат у розмірі 127 949,19 грн).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.12.2021 у справі №905/2087/17 заяву АТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії АТ «Укртелеком» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено боржника за рішенням Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 у справі №905/2087/17 з УСЗН Кальміуського району ММР на його правонаступника Департамент соцзахисту населення ММР.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 у справі № 905/2087/17 апеляційну скаргу Департаменту соцзахисту населення ММР залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 07.12.2021 - без змін.

Листом УДКСУ у м. Маріуполі Донецької області № 03-25-06/1593 від 01.07.2021, який надано у відповідь на запит позивача від 02.06.2021 б/н про хід виконання наказу Господарського суду Донецької області від 30.10.2017 у справі № 905/2087/17, повідомлено, що бюджетні асигнування для виконання судового рішення у боржника відсутні, тому безспірне списання не здійснено.

Оскільки заборгованість за договорами № 26 від 03.02.2015 та № 15 від 11.01.2016 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 та 2016 роках у розмірі 127 949,19 грн, яка стягнута рішенням Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 у справі №905/2087/17, на теперішній час відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 78 860,97 грн та 3% річних у розмірі 19 128 грн, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов до наступних висновків:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

За приписами до ст. 202 ГК України та ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Обставини, які встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі №905/2087/17, свідчать про наявність у відповідача зобов`язання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення протягом грудня 2015 року грудня 2016 року у розмірі 127 949,19 грн, яке виникло на підставі договорів № 26 від 03.02.2015 та № 15 від 11.01.2016 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 та 2016 роках.

Відповідно ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, які встановлені зазначеними судовими актами, в силу положень ч. 4 ст.75 ГПК України є преюдиційними та не потребують доказування.

Одночасно, обставини, які встановлені у справі № 905/885/22, що розглядається, свідчать, що такі зобов`язання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення протягом грудня 2015 року грудня 2016 року у розмірі 127 949,19 грн за договорами № 26 від 03.02.2015 та № 15 від 11.01.2016 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 та 2016 роках станом на дату подання цього позову відповідачем не виконані.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу за прострочення грошового зобов`язання виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19).

Згідно з розрахунком інфляційних втрат, який здійснено позивачем, їх розмір за період листопад 2017 року серпень 2022 року на суму боргу 129 868 грн складає 78 860,97 грн.

Згідно з розрахунком 3% річних, який здійснено позивачем, їх розмір за період 30.10.2017 26.09.2022 на суму боргу на суму боргу 129 868 грн складає 19 128 грн.

Перевіривши вказані розрахунки, судом встановлено, що позивачем помилково здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу включаючи суму судового збору, який стягнуто рішенням Господарського суду Донецької області від 17.10.2017 у справі №905/2087/17, без врахування того, що судовий збір відноситься до складу судових витрат та його сплата не є зобов`язанням у розумінні ст. ст. 509, 625 ЦК України (такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 10.08.2018 у справі № 758/7649/16-ц, та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 03.07.2019 у справі № 910/1972/18 (п.25) та від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 (п. 62)).

Тому, господарським судом самостійно, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду нарахування, здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що розмір інфляційних втрат за період листопад 2017 року - серпень 2022 року на суму боргу 127 949,19 грн складає 77 695,79 грн, а 3% річних за період 30.10.2017 26.09.2022 на суму боргу 127 949,19 грн складає 18 845,34 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 77 695,79 грн, 3% річних - 18 845,34 грн, а отже і про їх задоволення.

Посилання відповідача на те, що на теперішній час УСЗН Кальміуського району ММР знаходиться у стані припинення та відомості стосовно припинення юридичної особи до реєстру не внесені, а отже він не є правонаступником УСЗН Кальміуського району ММР та належним відповідачем у цій справі, судом не прийняті до уваги з огляду на те, що факт правонаступництва Департаментом соцзахисту населення ММР прав та обов`язків УСЗН Кальміуського району ММР з 01.01.2018 встановлено у справі № 905/2087/17 (ухвала Господарського суду Донецької області від 07.12.2021, залишена без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2022).

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд виходить з того, що відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постановах Верховного суду від 30.01.2019 у справі № 922/175/18 та Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначено, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно з п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким було доповнено вказаний розд. ЦК України на підставі ЗУ № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції ЗУ від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. В подальшому дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24:00 30.06.2023.

Приймаючи до уваги те, що встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності продовжений на строк дії карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 відповідно до п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає позивачем не пропущено строк позовної давності звернення до суду (що відбулось 01.11.2022 згідно поштової накладної на конверті, в якому направлено позов) з вимогами про стягнення інфляційних втрат за період листопад 2017 року - серпень 2022 року та 3% річних за період 30.10.2017 26.09.2022, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить з 1 січня 2022 року 2 481 грн.

Отже, з огляду на ціну цього позову - 97 988,97 грн, розмір судового збору, який підлягав сплаті за його подання до суду, складає 2 481 грн.

На підтвердження сплати судового збору за подання цього позову позивачем надано платіжне доручення №8805 від 07.10.2022 на суму 2 600 грн (тобто позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом).

На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір підлягає покладенню на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам (на відповідача 2 444,34 грн, на позивача 36,66 грн (виходячи із встановленого законом розміру судового збору)).

Одночасно, сплачений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом (119 грн), може бути повернуто позивачу за його клопотанням в порядку п.1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Миру, 70, ) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18) в особі Дніпропетровської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» (49101, м. Дніпро, вул. Херсонська, 26, ) інфляційні втрати у розмірі 77 695 (сімдесят сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн 79 коп., 3% річних у розмірі 18 845 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 34 коп., судовий збір у розмірі 2 444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) грн 34 коп.

3.В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04.09.2023.

Суддя Л.В. Ніколаєва