ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/1124/23)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянувши у судовому засіданні

позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення коштів

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

У засіданні суду беруть участь представники:

позивача: Макаренко С.В. (службове посвідчення №036 дійсне до 31.12.2023, виписка з ЄДРЮО станом на 21.03.2023); Маленко В.О. (службове посвідчення №013 дійсне до 31.12.2023, виписка з ЄДРЮО станом на 21.03.2023);

відповідача: Івасюк І.Ю. (посвідчення адвоката № 5668/10 від 28.04.2016, ордер серія ВВ № 1031745 від 15.06.2023).

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії у справі

1.1. 13.04.2023 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі - суд) звернулось Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі - ДП «РЕМ», позивач) із позовною заявою від 12.04.2023 №04/734 (вх. №967/23 від 17.04.2023) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 40 168,52грн та 2 684,00грн - судовий збір.

Позовну заяву обґрунтовує ст.1212 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та зазначає, що рішенням суду поновлено відповідача на посаді радника апарату радників генерального директора ДП «РЕМ», у зв`язку з чим у останнього відпала правова підстава для зберігання отриманої вихідної допомоги.

1.2. Ухвалою суду від 24.04.2023, зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ»; відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано сторонам подати до суду заяви по суті справи, визначені у ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та встановлені строки для їх подання.

1.3. Відповідач скористався наданим йому правом та у строк встановлений судом подав до суду відзив на позовну заяву від 09.05.2023 (вх.9034/23 від 09.05.2023), в якому проти позовних вимог заперечив та зазначив, зокрема, що: відповідно до п.1 ч. 1 ст.1215 ЦК України відповідна допомога поверненню не підлягає; виплата позивачем проведена добровільно на законних підставах за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісність з боку відповідача відсутня; позивачем не надано до позовної заяви доказів перерахування вихідної допомоги відповідачу при звільненні. Водночас, відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.9035/23 від 09.05.2023), яке ухвалою суду від 19.05.2023 було задоволено та призначено судове засідання на 15.06.2023.

1.4. Позивач скористався наданим йому правом та у строк встановлений судом надав відповідь на відзив від 18.05.2023 (вх. 1569/23 від 19.05.2023), в якій із посиланням на ст.1212 ЦК України зазначив, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вважає, що у даному випадку мають місце кондиційні зобов`язання: відповідач отримав грошові кошти від позивача та продовжив їх зберігати в себе після того, як відпала підстава їх набуття.

1.5. Відповідач скористався своїм правом та у строк установлений судом подав до суду заперечення від 23.05.2023 (вх.10055/23 від 23.05.2023), які за своїм змістом є аналогічними змісту відзиву.

1.6. На підставі ст.216 ГПК України, за клопотанням відповідача, судове засідання відкладено на 13.07.2023.

Водночас, у період з 12.07.2023 по 14.07.2023 суддя Янюк О.С. перебувала у службовому відрядженні, у зв`язку із чим засідання призначене на 13.07.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 21.07.2023 судове засідання призначено на 07.08.2023, в якому на підставі ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» на стадії судової процедури - розпорядження майном боржника.

2.2. 04.02.2022 ДП «РЕМ» видано наказ (розпорядження) №35-к про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено 04.02.2022 ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, на підставі наказу від 04.11.2021 №179 «Про упорядкування організаційної структури та можливе вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників» попередження про вивільнення.

2.3. Не погоджуючись із відповідним звільненням відповідач у порядку ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства звернувся до суду із позовною заявою до ДП «РЕМ» в якій просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ №35-к про припинення трудового договору (контракту) від 04.02.2022, виданого ДП «РЕМ»; поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в ДП «РЕМ»; стягнути з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.02.2022 до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням суду від 03.04.2023 у справі №911/4610/15 (911/835/22), яке постановою Північного апеляційного господарського суду залишено в силі, позовну заяву задоволено, зокрема: визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора ДП «РЕМ» Руслана Ткаченка №35-к від 04.02.2022 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді радника апарату радників генерального директора ДП «РЕМ» з 05.02.2022; стягнено з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу .

2.4. Наказом ДП «РЕМ» від 06.04.2023 №38-к «Щодо ОСОБА_1 » скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 04.02.2022 №35-к та поновлено його на роботі на посаді радника апарату радників генерального директора ДП «РЕМ» з 05.02.2022.

2.5. Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням суду від 03.04.2023 установлено, що ДП «РЕМ» виплачено ОСОБА_1 розрахункові та здійснено обов`язкові відрахування.

2.6. Докази відхилені судом

Надані позивачем разом із відповіддю на відзив докази до уваги судом не приймаються, оскільки:

із змісту платіжного доручення №249 від 04.02.2022 неможливо встановити за якими зобов`язаннями позивачем здійснювалось відповідне перерахування;

у зведеній відомості для зарахування на картрахунки за лютий 2022 року зазначена загальна сума до виплат (без окремого відображення видів виплат), які підлягають виплаті ОСОБА_1 .

3. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які застосовано

3.1. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Водночас, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, у зазначеній статті передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 306/1325/18 та Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15.

Так, доказів набуття відповідачем 40 168,52грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, та на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого ст.55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.

Ураховуючи зазначене та те, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісність відповідача не доведено позивачем у встановленому ГПК України порядку, то вважати, що в останнього наявне право на повернення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України у суду підстав не має.

Отже, незважаючи на те, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований рішенням суду), у силу вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

3.2. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст.80 ГПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано на дослідження суду будь-яких доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення грошової суми.

3.3. Посилання позивача на ст.1214 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки зазначена норма встановлює право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, що не є предметом даного спору.

4. Судові витрати

Відповідно до п. 2 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.4 ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи зазначене та висновок суду про відмову у позовній заяві, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу, ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення коштів від 12.04.2023 №04/734 (вх.967/23 від 17.04.2023) - залишити без задоволення.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.08.2023.

Станом на 24.08.2023 рішення законної сили не набрало.