ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2023 р. м. Київ Справа№ 910/2651/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.05.2023

у справі № 910/2651/23 (суддя С. М. Мудрий)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про відшкодування в розмірі 13 003,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" 13 003,19 грн. в порядку суброгації, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що станом на дату звернення позивача з позовом до суду, його права з боку Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не були порушеними, оскільки позивач сам винен у пропуску спеціального строку, впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23 в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування в розмірі 13 003,19 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів звернення приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" із заявою про доплату страхового відшкодування, протягом року з моменту ДТП (30.04.2020)., тобто до 30.04.2021.

Крім того, судом враховано, що доплата позивачем потерпілій особі була здійснена ще 07.09.2020 та будь-яких доказів на підтвердження поважності причин перевищення терміну подачі заяви про виплату страхового відшкодування (доплати) позивачем не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (06.06.2023 згідно штемпеля поштової установи на конверті, в якому направлено апеляційну скаргу до суду) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити та тягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 13 003,19 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дородньо-транспортної пригоди, та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням та неправильним застосування судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводять до того, що:

- позивачем не порушений термін звернення із заявою про страхове відшкодування, адже 23.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № СУ/008342/3 (сума вимоги 18 512,48 грн.) і надав документи, необхідні для встановлення Відповідачем обставин та причин настання страхового випадку;

- відповідач не був обмежений у вчиненні дій щодо встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, визначенню розміру заподіяної шкоди. І подана Позивачем додаткова заява, пов`язана лише із здійсненням додаткової виплати страхового відшкодування, оскільки були виявлені додаткові пошкодження застрахованого ТЗ;

- відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), адже уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (ст. 20 Закону України «Про страхування»). Отже, відповідач отримав плату за укладений договір страхування (поліс № АО/4127756), однак не виконує взяті на себе за цим договором (поліс № АО/4127756) зобов`язання.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

03.07.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято до розгляду у відповідності до ст. 119, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариста «Стархоа компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Українска пожежно-страхова компанія» витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Позивач вказує, що факт неподання позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, що у відповідності до п. п. 37.1.4. п. 37.1 Закону України «Про страхове відшкодування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, відсутні підстави для задоволення позову.

Права позивача, на дату звернення до суду з позовом, не були порушеними, оскільки позивач сам винен у пропуску спеціального строку, впродовж чого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди.

Короткий зміст заперечення на відзив на апеляційну скаргу

06.07.2023 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому скаржник в повному обсязі підтримує доводи апеляційної скарги і звертаємо увагу суду, що позивачем не порушений термін звернення із заявою про страхове відшкодування, адже 23.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № СУ/008342/3 (сума вимоги 18 512,48 грн.) і надав документи, необхідні для встановлення відповідачем обставин та причин настання страхового випадку.

Скаржник вважає, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування, суперечеть меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальівнсоті власників наземних транспорних засобів"), адже уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (ст. 20 Закону України «Про страхування»). Отже, відповідач отримав плату за укладений договір страхування (поліс № АО/4127756).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у розмірі 7 000,00 грн, скаржник зазаначає, що зазначені витрати є необгрунтованими та завищеними, та заперечує щодо їх стягнення з позивача. Окрім того відповідачем не надано до суду документи для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (детального опису робіт).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2651/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23.

19.06.2023 на виконання ухвали з суду першої інстанції до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2651/23.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно Конституції України реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268 400,00 грн. (2684, 00 грн. * 100 = 268 400,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення 13 003,19 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2651/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справи на подання відзивів, заяв та клопотань.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 надіслана учасникам справи засобами як електронного, так і поштового зв`язку, а саме: позивачу за адресою:вул.. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, та відповідачу з0а адресою: вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080.

Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і воєнний стан неодноразово продовжувався в Україні відповідними Указами і триває на даний час.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, 21.11.2019 між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» №305442а9кп, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Renault Logan р.н. НОМЕР_1 , в подальшому зареєстрований за д.н. НОМЕР_2 .

З постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області справа №359/3419/20 від 14.05.2020 вбачається, що 30.04.2020 року о 22 год. 15 хв. в м. Бориспіль на перехресті вул.. Київський шлях - вул.. Глибоцька, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_3 та повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault Logan д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.16.6 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Авто центр» №ФС853519337 від 05.05.2020 вартість ремонту автомобіля склала 18 512,48 грн. з ПДВ.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту позивача №ARX2562772 від 12.05.2020 розмір страхового відшкодування склав 18 512,48 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив грошові кошти в розмірі 18 512,48 грн., на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Авто центр», що підтверджується платіжним дорученням №668 470 від 13.05.2020.

Відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Авто центр» №ФС853520707 від 09.05.2020 вартість ремонту автомобіля склала 14037,30 грн. з ПДВ.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту позивача №ARX2618744 від 04.09.2020 розмір страхового відшкодування склав 14 037,30 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив грошові кошти в розмірі 14 037,30 грн., на рахунок ТОВ «Кий Авто центр», що підтверджується платіжним дорученням №702412 від 07.09.2020.

23.06.2020 року позивачем направлено відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (сума вимоги: 18 512,48 грн.) вих. №СУ/008342/3 від 19.06.2020.

16.09.2020 відповідачем здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 17 512,48 грн. (18 512,48 грн. - 1000,00 грн. франшиза), що підтверджується платіжним дорученням №13854 від 16.09.2020р.

27.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування (сума вимоги: 14 037,40 грн.) вих. №СУ/008342/3/2 від 19.09.2022.

У відповідь листом вих. № 2594/18 від 11.11.2022 відповідач керуючись п.37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Також, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_3 та Renault Logan д.н.з. НОМЕР_2 мала місце 30.04.2020 року, проте з заявою про доплату страхового відшкодування ТОВ «ЮК Старк Україна» (представник позивача) звернулась до ПрАТ «УПСК» 19.09.2022, тобто після спливу одного року з моменту скоєння вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

21.11.2019 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» №305442а9кп, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Renault Logan р.н. НОМЕР_1 , в подальшому зареєстрований за д.н. НОМЕР_2 .

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області справа №359/3419/20 від 14.05.2020 вбачається, що 30.04.2020 року о 22 год. 15 хв. В м. Бориспіль на перехресті вул.. Київський шлях - вул.. Глибоцька, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_3 та повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault Logan д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.16.6 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку ТОВ «Кий Авто центр» №ФС853519337 від 05.05.2020 вартість ремонту автомобіля склала 18 512,48 грн. з ПДВ.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту позивача №ARX2562772 від 12.05.2020 розмір страхового відшкодування склав 18 512,48 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив грошові кошти в розмірі 18 512,48 грн., на рахунок ТОВ «Кий Авто центр», що підтверджується платіжним дорученням №668 470 від 13.05.2020.

Відповідно до рахунку ТОВ «Кий Авто центр» №ФС853520707 від 09.05.2020 вартість ремонту автомобіля склала 14037,30 грн. з ПДВ.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту позивача №ARX2618744 від 04.09.2020 розмір страхового відшкодування склав 14 037,30 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив грошові кошти в розмірі 14 037,30 грн., на рахунок ТОВ «Кий Авто центр», що підтверджується платіжним дорученням №702412 від 07.09.2020.

Відповідно до висновку експерта №160-1/20 за результатами проведення додаткового експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 22.06.2021, вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Logan д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, що сталась 30.04.2020р. станом на дату проведення первинного дослідження з урахуванням виявлених прихованих пошкоджень становить 31 515,67 грн.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як правильно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_3 застрахована у приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів АО №004127756, франшиза становить 1000,00 грн., ліміт за шкоду майну - 100 000,00 грн.

На підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 23.06.2020 позивачем направлено відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (сума вимоги: 18 512,48 грн.) вих. №СУ/008342/3 від 19.06.2020, а 16.09.2020 відповідачем здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 17 512,48 грн. (18 512,48 грн. - 1 000,00 грн. франшиза), що підтверджується платіжним дорученням №13854 від 16.09.2020. Також, 27.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування (сума вимоги: 14 037,40 грн.) вих. №СУ/008342/3/2 від 19.09.2022. У відповідь листом вих. № 2594/18 від 11.11.2022 відповідач керуючись п.37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Також, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_3 та Renault Logan д.н.з. НОМЕР_2 мала місце 30.04.2020 року, проте з заявою про доплату страхового відшкодування ТОВ «ЮК Старк Україна» (представник позивача) звернулась до ПрАТ «УПСК» 19.09.2022, тобто після спливу одного року з моменту скоєння вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.».

Суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів звернення приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" із заявою про доплату страхового відшкодування, протягом року з моменту ДТП (30.04.2020)., тобто до 30.04.2021.

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано враховано, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що доплата позивачем потерпілій особі була здійснена ще 07.09.2020 та будь-яких доказів на підтвердження поважності причин перевищення терміну подачі заяви про виплату страхового відшкодування (доплати) позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивач чи потерпіла особа не надали до суду першої інстанції будь-яких доказів щодо звернення до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування (оплати) протягом одного року з дня ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі щодо спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України). Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виклало клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, дійсно, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

При цьому, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено вище, 03.07.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено клопотання за підписом представника Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката Овчаренка Р.В., про стягнення 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу з позивача при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23.

В обґрунтування клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23, надано наступні докази витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції:

- договір № 1/07-2022 від 11.07.2022 про надання правової допомоги, укладений між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», в особі Голови Правління Воробєй Наталії Гаріївни, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та Адвокастке об`єднання "Ентропія права», в особі керуючого партнера Овчаренка Руслана Вячеславовича, що діє на підставі Статуту, з іншого боку, відповідно до якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановленим договором та за домовленістю сторін;

- акт про надання правової допомоги № 111 від 27.06.2023 до Договору про надання правової допомоги № 01/07-2022 від 11.07.2022 , відповідно до якого Адвокатське об`єднаня надало, а Клієнт прийня наступні правові послуги:

1. підготовку відзиву на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23;

2. Загальна кількість часу, витраченого на надання правових послуг складає - 4 години 00 хвилин;

3. Загальна вартість послуг за цим актом складає 7 000,00 грн.

4. Клієнт немає жодних претензій до якості наданих Адвокатських об`єднанням правових послуг.

-платіжна інструкція № 162223104 від 28.06.2023, згідно якої платник - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувало кошти у розмірі 7000,00 грн. отримувачу - Адвокатському об`єднаню "Ентропія права» за підготовку відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023;

- попередній (орієнтований розрахунок суми судових витрат), які відповідач поніс в зв`язку із розглядом справи, який викладений в відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням "Ентропія права» надано правову допомогу Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» в загальній кількості витраченого часу - 7 годин, загальною вартістю - 7000,00 грн, з яких:

1. правовий аналіз наявних документів (доказів) по справі, аналіз судової практики (кількість витраченого часу 1 година, вартістю 1000,00 грн.);

2. формування та узгодження правової позиції з клієнтом, вибір стратегії (кількість витраченого часу 5 годин, вартістю 5000,00 грн.)

3. написання та підготовка відзиву на апеляційну скаргу (кількість витраченого часу 1 година, вартістю 1000,00 грн.).

Крім того, разом з відзивом на апеляційну скаргу також були подані ордер серії АА № 1320045 від 27.06.2023, згідно якого Овчаренко Р.В., на підставі договору про надання правової допомоги № 0/07-2023 від 11.07.2023, представляє інтереси Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у Північному апеляційному господарському суді та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1345 видане Овчаренку Руслану Вячеславовичу, згідно Рішення донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.11.2021 №15.

06.07.2023 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому скаржник зазначає, що витрати є необгрунтованими та завищеними, та заперечує щодо їх стягнення з позивача. Окрім того скаржник вказує, що відповідачем не надано до суду документи для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (детального опису робіт).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Таким чином, розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану при розгляді апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23, в розмірі 7000 грн. 00 коп. - є співмірним із значенням справи Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», з ціною позову, складністю справи та кількістю витраченого адвокатом часу під час апеляційного провадження, а тому заявлена сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи - є обґрунтованою, документально доведеною та не спростованою скаржником, у зв`язку з чим вказана сума витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду підлягає відшкодуванню Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-стрхова компанія» за рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» у повному обсязі, а саме в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення у повному обсязі заяви Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «АРКС», подану при розгляді апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23, понесених у Північному апеляційному господарському суді у розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 240,269, 270, 273, 275, 276,281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23-залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Стягнути з приватного акціонерного товарства «Страхова компанія «АРКС» (, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40) судові витрати на професійну правничу допомогу у справі № 910/2651/23, понесених у Північному апеляційному господарському суді у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

5. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 910/2651/23.

6. Матеріали справи № 910/2651/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.А.Гончаров