ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2023 р. Справа №914/665/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідач: Хомяк О.Г.-представник;

розглянув апеляційну скаргу Фермерського господарства Рисовський б/н від 07.07.2023 (Вх № ЗАГС 01-05/2241/23 від 12.07.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 (повний текст складено 13.06.2023)

у справі №914/665/23

за позовом: Фермерського господарства Рисовський, с. Зубра,

до відповідача: Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, с. Солонка,

про стягнення моральної шкоди в сумі 562 800 грн.

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Фермерське господарство Рисовський, с. Зубра, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, с. Солонка, 562800 грн. завданої моральної шкоди.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконав рішення Арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79, яке набрало законної сили. Надмірна тривалість невиконання відповідачем судового рішення завдала позивачу душевних страждань, а відтак й моральної шкоди. Розмір завданої моральної шкоди за період з 2010 р. по 2016 р. (84 місяці) позивач оцінює у 562 800,00грн, виходячи з 6 700,00грн мінімального місячного розміру заробітної плати. Як на правову підставу своїх позовних вимог позивач посилається на норми статей 16, 22, 23. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №914/665/23 у задоволенні позову Фермерського господарства Рисовський до Солонківської сільської ради відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що процесуальне правонаступництво, яке відбулось у виконавчому провадженні у справі № 5/79, є частковим, воно передбачає перехід до правонаступника лише прав та обов`язків сторони боржника у виконавчому провадженні. Вказане правонаступництво не є універсальним (повним) та не передбачає переходу до правонаступника усіх без винятку прав та обов`язків особи, правонаступником якої він є, як це відбувається, наприклад, у випадку припинення юридичної особи. Не вчинення відповідачем протягом 2010-2016 років дій з виконання рішення суду у справі № 5/79 не є неправомірним, оскільки обов`язок з виконання рішення суду до 31.12.2020 покладався на інших юридичних осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ФГ «Рисовський» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №914/665/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення суду прийнято без участі скаржника, про час і день судових засідань 24.05.2023 та 07.06.2023 останній не повідомлявся.

На думку скаржника, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020, постановою Західного апеляційного господарського суду №914/2546/20 та рішеннями ЄС з прав людини по справі «Рисовський проти України» встановлено факт протиправної бездіяльності по невиконанню наказу господарського суду №5/79 від 13.10.1994, що призвело до завданння моральної шкоди особистим немайновим правам фермеру Рисовському І.Г., підстав для звільнення від відповідальності не існує, оскільки відсутній фактор непереборної сили та виникло зобов`язання відшкодувати завдану шкоду.

Також, скаржник зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021р. у справі №911/3411/14 вказала, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набранням рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється з усіма своїми правовими наслідками-незмінністю, неспростовністю, виключністю, приюдиційністю, виконуватістю.

Солонківська сільська рада у відзиві на апеляційну скаргу Фермерського господарства Рисовський просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставна та необгрунтована, обставини справи, на які посилається позивач у апеляційній скарзі є такими, що не відповідають матеріалам справи, спростовуються фактичними обставинами справи.

Відповідач зазначає, що рішенням Європейського суду з прав людини від 20.01.2012 стягнуто на користь позивача моральну шкоду за період з 1994 року по 20.01.2012. В подальшому рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі № 914/2546/20 стягнуто на користь позивача моральну шкоду за період з 20.01.2012 по 06.06.2018. Тобто, рішенням судів задоволено вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди за період з 1994 року по 2018 рік, що охоплюється змістом заявленого позову (2010 рік-2016 рік).

Солонківська сільська рада вступила у правовідносини з позивачем щодо виконання рішення Арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79 та (теоретично) могла набути статус відповідача лише з 09.02.2021, що є поза межами часового періоду з 2010 року по 2016 рік, за який позивач стягує нібито завдану йому моральну шкоду. Це підтверджується тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2013 прийнято рішення про заміну боржника Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.04.2013 прийнято рішення про заміну боржника Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області на ГУ Держземагентства у Львівській області. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2016 було прийнято рішення про заміну боржника ГУ Держземагенства у Львівській області на ГУ Держгеокадастру у Львівській області. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 прийнято рішення про заміну боржника - ГУ Держгеокадастру у Львівській області на Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області.

Відповідач вважає, що таке правонаступництво має відношення виключно до фактичного виконання рішення Арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79, і воно ніяким чином не свідчить про «спадкування» обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду внаслідок його невиконання.

Відповідач стверджує, що його вина у заподіянні позивачу протягом 2010-2016 років моральної шкоди відсутня.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023 справу №914/665/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №914/665/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства Рисовський, призначено розгляд справи на 22.08.2022

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ухвалу суду від 17.07.2023 надіслано на електронну адресу відповідача, зазначену у апеляційній скарзі (надсилання ухвали суду підтверджується розсилкою процесуальних документів суду)).

Судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст.46, ст.42 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.;

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішень місцевого господарського суду, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності скаржника.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.08.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 у справі №5/79 заяву Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання дублікату наказу № 5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області задоволено.

Замінено боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, проспект В. Чорновола, буд. 4; ідентифікаційний код 39769942) на його правонаступника Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області (81131, Львівська область, Пустомитівський район, село Солонка; ідентифікаційний код 04369699) у виконавчому провадженні з примусового виконання дублікату наказу № 5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області.

Отже, на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 31.12.2020, яка набрала законної сили, відповідач набув правового статусу боржника у виконавчому провадженні ВП № 36443777 з примусового виконання рішення Арбітражного суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994.

З цього часу на відповідача, в силу норм ч. 2 та ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження покладається обов`язок щодо виконання ним згаданого рішення суду у справі № 5/79.

З огляду на викладене, на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 у справі № 5/79 відбулось процесуальне правонаступництво (ст. 334 ГПК України), а саме: заміна сторони у виконавчому провадженні.

Крім цього, постановою Західного апеляційного суду від 15.11.2021 у справі №914/2546/20, яка набрала законної сили, встановлено факт протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню дубліката наказу Господарського суду № 5/79 від 13.10.1994, який видано на виконання рішення Арбітражного суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994 (з урахуванням ухвали від 04.09.1996).

Предметом позову у справі № 914/2546/20 було стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу невиконанням наказу № 5/79, за період з 1994 року по 2020 рік. Західний апеляційний господарський суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди за період з 1994 р. по 20.01.2012, оскільки за цей період моральна шкода (8000 євро) вже відшкодована позивачу рішенням Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (остаточне рішення від 20.01.2012).

Як зазначає позивач, відповідач не виконав рішення Арбітражного суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79, яке набрало законної сили. Надмірна тривалість невиконання відповідачем судового рішення завдала позивачу душевних страждань, а відтак й моральної шкоди. Розмір завданої моральної шкоди за період з 2010 р. по 2016 р. (84 місяці) позивач оцінює у 562 800,00грн, виходячи з 6 700,00 грн мінімального місячного розміру заробітної плати.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ФГ «Рисовського» до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, с. Солонка, 562 800,00 грн завданої моральної шкоди.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з ст.ст. 1167, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як встановлено судом, Арбітражним судом Львівської області рішенням від 10.03.1994 у справі №5/79 за позовом Фермерського господарства «Рисовський» до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та Пустомитівської районної державної адміністрації про примусове виділення 4 га землі позов задоволено в частині позовних вимог до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та зобов`язано Зубрянську сільську раду до 10.04.1994 виділити позивачеві 4 га землі із 55 га вільних земель запасу.

Ухвалою суду від 04.09.1996 у даній справі уточнено п. 2 резолютивної частини рішення від 10.03.1994, а саме: зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства Львівське.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 09.04.2013 у справі №5/79 здійснено заміну сторони відповідача-1 Пустомитівської районної державної адміністрації її правонаступником у спірних правовідносинах Головним управлінням Держземагентства у Львівській області.

Ухвалою суду від 17.08.2016 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 замінено боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на його правонаступника Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області у виконавчому провадженні з примусового виконання дублікату наказу № 5/79, виданого 13.10.1994 Господарським судом Львівської області.

Окрім того, як встановлено судом у справі №5/79 наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області здійснено передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність Солонківській сільській раді (Солонківська громада) Пустомитівського району згідно з актами приймання-передачі.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка згідно дублікату наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 № 5/79 перебуває у комунальній власності Солонківської сільської ради Пустомитівського району ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 у справі № 5/79 відбулось процесуальне правонаступництво (ст. 334 ГПК України), а саме: заміна сторони у виконавчому провадженні, що передбачає перехід до правонаступника прав та обов`язків сторони боржника у виконавчому провадженні.

Постановою Західного апеляційного суду від 15.11.2021 у справі №914/2546/20, яка набрала законної сили, встановлено факт протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню дубліката наказу Господарського суду № 5/79 від 13.10.1994, який видано на виконання рішення Арбітражного суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994 (з урахуванням ухвали від 04.09.1996).

Предметом позову у справі № 914/2546/20 було стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу невиконанням наказу № 5/79 за період з 1994 року по 2020 рік. Західний апеляційний господарський суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди за період з 1994 р. по 20.01.2012, оскільки за цей період моральна шкода (8000 євро) вже відшкодована позивачу рішенням Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (остаточне рішення від 20.01.2012).

В подальшому рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі № 914/2546/20 було стягнуто на користь позивача моральну шкоду за період з 20.01.2012 по 06.06.2018.

Отже, рішеннями судів вже було задоволено вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди на виконання рішення суду у справі №5/79 за період з 1994 року по 2018 рік, що охоплюється змістом заявленого позову (2010 2016 роки).

Згідно з ч.1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На підставі ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ГПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у справі № 646/7015/19 зазначено, що відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

З огляду на викладене, враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, предметом доказування у даній справі є доказування існування протягом 2010-2016 років неправомірної бездіяльності відповідача з виконання рішення суду у справі № 5/79; факт заподіяння відповідачем позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди у розмірі 562 800,00грн; факт спливу позовної давності, або ж доказування існування обставин, які спростовують факти, викладені у позовній заяві.

Враховуючи наведені вище обставини судова колегія приходить до висновку про відсутність на день вирішення справи у позивача права на відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної впродовж 2010-2016 років з підстав відшкодування такої.

Вищенаведені встановлені судом обставини спростовують твердження скаржника, що оскільки рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020, постановою Західного апеляційного господарського суду №914/2546/20 та рішеннями ЄС з прав людини по справі «Рисовський проти України» встановлено факт протиправної бездіяльності по невиконанню наказу господарського суду №5/79 від 13.10.1994, що призвело до завданння моральної шкоди особистим немайновим правам фермеру Рисовському І.Г., підстав для звільнення від відповідальності відповідача не існує, оскільки у останнього виникло зобов`язання відшкодувати завдану шкоду. Моральна шкода, завдана внаслідок невиконання рішення суду у справі 5/79 в період з 2010 по 2016 роки відшкодована позивачу, що підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (остаточне рішення від 20.01.2012) та рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі № 914/2546/20.

Судом також правомірно відмовлено у застосуванні строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання скаржника на те, що рішення суду прийнято без участі скаржника, про час і день судових засідань 24.05.2023 та 07.06.2023 останній не повідомлявся, судова колегія зазначає таке.

Вдповідно до ч.1 ст.46, ст.42 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції відкрито провадження у справі 27.03.2023 та призначено до розгляду на 01.05.2023, підготовче засідання відкладалось до 24.05.2023, розгляд справи по суті призначено на 07.06.2023 та в судовому засіданні оголошено вступну на резолютивну частини рішення у даній справі. Позивач в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи (процесуальні документи надсилались судом на поштову та електронну адреси, зазначені позивачем у позовній заяві (а.с.1, 33, 54-56, 144-146), зазначені процесуальні документи внесені у Єдиний державний реєстр судових рішень.

В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, прав і свобод, тоді як особливо вузьке тлумачення процесуальних норм суперечить цим завданням.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №914/665/23 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Згідно із згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи те, що скаржник звільнений від сплати судового збору, в силу приписів ч. 2 ст. 129 ГПК України підстави для стягнення судового збору в доход Державного бюджету відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 282 -284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №914/665/23 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Фермерського господарства Рисовський б/н від 07.07.2023 (Вх № ЗАГС 01-05/2241/23 від 12.07.2023) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04.09.2023.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.