СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Харків Справа № 910/14879/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Лакіза В.В. , суддя Фоміна В.О.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 , вх. № 1192 П/2 на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023, ухвалене суддею Пушком І.І. у приміщенні Господарського суду Полтавської області в порядку спрощеного провадження без виклику представників сторін у судове засідання (повний текст рішення складено та підписано 22.05.2023) у справі № 910/14879/22

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс", м. Горішні Плавні Полтавської області,

про стягнення 5924,88 грн,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" пеню у розмірі 5924,88 грн за порушення строків поставки товару, визначеного договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2022 у справі № 910/14879/22 матеріали вказаної справи передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області, який отримав їх 17.03.2023 та ухвалою від 21.03.2023 прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №910/14879/22 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В обґрунтування вказаного рішення місцевий господарський суд зазначив наступне: позивачем не надано доказів, які б могли підтвердити факт, що заявка від 15.06.2022 була отримана представником відповідача саме 15.06.2022, з урахуванням відсутності відомостей про дату отримання вказаної заявки, суд вважає, що матеріалами справи доведено факт отримання відповідачем лише заявки від 15.07.2022 у відповідну дату, оскільки зазначена обставина визнається відповідачем, разом з тим, оскільки датою поставки в заявці від 15.07.2022 вих. № 78/8/2-1021 зазначено 30.06.2022, тобто дата, яка передує в часі даті складення заявки, строк поставки має визначатися відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України; згідно з вказаною нормою, боржник повинен виконати обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги; оскільки заявку від 15.07.2022 вих. № 78/8/2-1021 відповідач отримав 15.07.2022, що визнається обома сторонами по справі, то відповідач повинен був передати визначений заявкою товар в строк до 22.07.2022 включно (15.07. + 7 днів); оскільки відповідачем була здійснена поставка товару за накладними від 12.07.2022 № К/10/07, від 15.07.2022 № К/14/07, від 19.07.2022 № К/19/07, від 22.07.2022 № К/22/07 в період до 22.07.2022, судом вбачається відсутність прострочки зі сторони відповідача; надані відповідачем докази з більшою вірогідністю свідчать про відсутність прострочення виконання зобов`язання з його сторони та відповідно, відсутність підстав для стягнення пені.

13.06.2023, тобто після закінчення вказаного строку, позивач направив поштою до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі № 910/14879/22 повністю та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог скарги заявник наводить наступні доводи: відмовивши повністю у стягненні з відповідача пені у розмірі 5924,88 грн., суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення від 22.05.2023 неправильно дослідивши та оцінивши докази, у неповному обсязі встановивши обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, що здійснення відповідачем часткової дострокової поставки товару 12.07.2022 та 15.07.2022 та прийняття її позивачем саме по собі не може підтверджувати факт отримання представником відповідача заявки від 15.06.2022 саме цією датою, однак, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки суд так і не встановив, на підставі якого документу відповідачем було здійснено поставку Товару на склад позивача згідно видаткових накладних відповідача №К/10/07 від 12.07.2022 № К/14/07 від 15.07.2022, № К/19/07 від 19.07.2022 та № К/22/07 від 22.07.2022; до того ж, відповідачем було здійснено поставку частини товару на склад позивача вчасно, відповідно до зазначеної в заявці позивача від 15.06.2022 № 78/8/2-767/1 дати (30.06.2022), а саме: згідно видаткової накладної відповідача № К/32/06 від 28.06.2022 відповідачем був поставлений Товар у кількості 6000 штук; згідно видаткової накладної відповідача № К/38/06 від 30.06.2022 відповідачем був поставлений Товар у кількості 4000 штук, проте, таке можливо лише у разі отримання відповідачем 15.06.2022 заявки позивача; також у рішенні від 22.05.2023 суд першої інстанції звертає увагу на положення п. 5.1. Договору, яким встановлено, що сканкопія заявки надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту відповідача , та зазначає про на відсутність доказів позивача, які б свідчили про направлення заявки відповідачеві засобами електронного зв`язку, однак далі по тексту рішення сам суд першої інстанції визнає, що Договір не забороняє отримання заявки в інший спосіб, ніж направлення заявки на офіційну електронну пошту; заявка позивача від 15.07.2022 № 78/8/2-1021, що за змістом є ідентичною із заявкою від 15.06.2022 № 78/8/2-767/1, була надіслана відповідачеві як нагадування про те, що він не поставив необхідну кількість Товару позивачеві, та станом на 15.07.2022 має місце порушення строку поставки Товару. Апелянт наполягає на тому, що заявка позивача від 15.06.2022 № 78/8/767/1 отримана власноручно директором відповідача саме 15.06.2022 та є належним, допустимим та достовірним доказом виникнення у відповідача зобов`язання поставити Товар у визначені нею строки, відсутність зазначення відповідачем дати отримання на вищезазначеній заявці автоматично вказує на отримання ним заявки саме в день складання вказаного документу, тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за порушення строків поставки Товару 5924,88 грн на підставі проведеного розрахунку, визначеного частиною другою статті 231 Господарського кодексу України та пункту 7.3. розділу 7 Договору, є вірним, законним та обґрунтованим.

До апеляційної скарги додано копії видаткових накладних №К/32/06 від 28.06.2022 та №К/38/06 від 30.06.2022 на поставку відповідачем позивачеві товару згідно з укладеним між сторонами договором від 11.05.2022 №190/ВЗЗ-2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 вказану апеляційну скаргу було залишено без руху з огляду на відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, а також відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Встановлено заявнику десятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Іншою ухвалою від цієї ж дати витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №910/14879/22, які надійшли до Східного апеляційного господарського суду 10.07.2023.

Після усунення апелянтом недоліків скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 , на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі № 910/14879/22, попереджено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову в даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - до 31.07.2023.

31.07.2023, тобто в межах установленого судом строку, відповідач направив поштою відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає наступне: заявка до договору поставки є невід`ємною частиною договору поставки, а не просто листом чи повідомленням, так, у договорі поставки чітко передбачено порядок вручення заявок Замовника (позивача по справі) - виключно надсилання Замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту Учасника (відповідача по справі), інший порядок вручення заявок договір поставки не містить, посилання позивача на п. 11.8. договору, яким передбачено порядок обміну між сторонами повідомленнями та листами, що стосуються укладеного договору, є безпідставним, так як даним пунктом врегульовано інше листування, яке може стосуватися договору, але щодо конкретно заявок, то для них чітко встановлено порядок надіслання окремим пунктом, а саме п. 5.1. договору. За твердженням відповідача, заявка від 15.06.2022 за №78/8/2-767/1 не отримувалась "КолТекс", а також директором підприємства, саме 15 червня 2022 року; як зазначає і сам позивач, на наданій ним копії заявки від 15.06.2022 на зворотному боці є напис про отримання заявки директором, при цьому у написі відсутні відомості: яка саме заявка отримана та дата отримання даної заявки, печатка підприємства; директор ТОВ "КолТекс" заперечує факт отримання нею заявки від 15.06.2022, оригіналу даної заявки матеріали справи не містять. Також відповідач не погоджується з твердженням позивача про те, що заявка позивача від 15.07.2022 №78/8/2-1021 дублювала заявку від 15.06.2022 № 78/8/2-767/1, та зазначає, що з даного приводу постає ряд питань: чому вони містять різні номери заявок та різну дату їх видачі, якщо при дублюванні документа він має мати ідентичні реквізити первинного документа, в тому числі і номер, і дату його видачі/створення; якщо це «нагадування», то чому воно не виражено у формі листа, при тому, що станом на 15 липня 2022 року відповідачем вже було поставлено, а позивачем прийнято без будь-яких зауважень, товару у кількості 16000 штук із замовленої кількості 20000 штук; чому «нагадування» у вигляді заявки №78/8/2-1021 від 15.07.2022 містить всю кількість замовленого товару, а не виключно 4000 штук, які були поставлені 19 та 22 липня 2022 року. Відповідач зазначає, що заявка позивачем була складена 15 липня 2022 року, а строк її виконання - до 30 червня 2022 року, отже, прострочення, якщо воно і дійсно настало, настало виключно з вини позивача, оскільки така заявка на момент її отримання відповідачем не могла бути виконана вчасно. Також відповідач вказує, що ТОВ "КолТекс" як добросовісний виконавець державного замовлення, розуміючи складність ситуації та введений воєнний стан в зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України, здійснювало поставку за даним договором виключно на підставі підписаної специфікації та усних домовленостей сторін щодо місця поставки, не чекаючи отримання заявок позивача, який приймав поставлений товар без будь-яких зауважень. Наполягаючи на тому, що зобов`язання за заявкою позивача від 15.07.2022 було повністю виконано відповідачем у строк до 22.07.2022, відповідач стверджує про відсутність підстав для нарахування пені за прострочення поставок.

Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

У даній справі, в якій провадження було відкрито 06.07.2023, останнім днем вказаного строку є 04.09.2022. Отже, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в межах установленого законом строку.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених приписів ч.1 ст.273 ГПК України щодо строку апеляційного провадження, а також тих обставин, що будь-яких додаткових пояснень та клопотань до суду не надійшло - колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КолТекс" (Учасник) укладено договір від 11.05.2022 №190/ВЗЗ-2022 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Учасник зобов`язується поставити Замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в Додатку № 1 до Договору. Код ДК 021:2015:18420000-9 - Аксесуари для одягу (п. 1.2. Договору).

Відповідно до Специфікації до Договору від 11.05.2022 № 190/ВЗЗ-2022 найменування товару (асортимент): шарф-труба літній універсальний (далі - Товар).

Специфікацією та пунктом 3.1. Договору визначено, що кількість товару складає 20000 штук на загальну суму 759600,00 грн, в т. ч. ПДВ 20% - 126600,00 грн.

Згідно з п. 5.1. розділу 5 Договору дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці Замовника, сканкопія якої надсилається Замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту Учасника , вказану у розділі 13 Договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити Замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару.

У випадку корегування інформації, яка зазначена в заявці, Замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

Передача (приймання-здача) Товару здійснюється в пункті відвантаження згідно заявок Замовника (п. 5.2. Договору).

Учасник зобов`язаний забезпечити поставку якісного Товару у строки, встановлені Договором (п. 6.3.1. Договору).

Усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 Договору). У будь-якому разі Замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а Учасник з моменту направлення Замовником відповідного листа (на електронну пошту Учасника, вказану у розділі 13 Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання Учасником) (п. 11.8. Договору).

За порушення строку поставки Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника, Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи ненадання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7. Договору, Замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання Договору (п. 7.3. Договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та від 14.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений Товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022 (п. 10.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, поставки за договором відповідач здійснив у повному обсязі.

При цьому, із загальної передбаченої договором кількості товару 20000 шт. половину було поставлено за видатковими накладними: №К/32/06 від 28.06.2022 на 6000 шт. на суму 227880,00 грн та №К/38/06 від 30.06.2022 на 4000 шт. на суму 151920,00 грн (а.с.105, 106). Стосовно своєчасності вказаних поставок, здійснених до 30.06.2022, спору між сторонами немає.

Решту товару було отримано позивачем за наступними поставками: у кількості 1000 шт. на загальну суму 37980,00 грн згідно з видатковою накладною № К/10/07 від 12.07.2022; у кількості 5000 шт. на загальну суму 189900,00 грн згідно з видатковою накладною № К/14/07 від 15.07.2022; у кількості 3000 шт. на загальну суму 113940,00 грн згідно з видатковою накладною №К/19/07 від 19.07.2022; у кількості 1000 шт. на загальну суму 37980,00 грн згідно з видатковою накладною № К/22/07 від 22.07.2022 (а.с. 22 - 25).

Як вбачається з вищезазначених видаткових накладних, усі договірні поставки здійснювалися за адресою складу Замовника: АДРЕСА_2.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "КолТекс" пені у розмірі 5924,88 грн за порушення строків поставки товару, визначеного договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов п. 5.1. Договору № 190/ВЗЗ-2022 від 11.05.2022, укладеного між сторонами по справі, позивач надав відповідачу заявку від 15.06.2022 №78/8/2-767/1 про необхідність поставки товару (шарф-труба літній універсальний) у кількості 20000 шт. на склад Замовника за адресою: АДРЕСА_2 у строк не пізніше 30.06.2022, проте Товар, визначений заявкою замовника від 15.06.2022 №78/8/2-767/1, частково був поставлений відповідачем з порушенням строку, в зв`язку з чим у позивача виникли підстави для нарахування пені в порядку п. 7.3. Договору.

А саме, як вбачається з наведеного у позовній заяві розрахунку (а.с.5), пеню нараховано за порушення строку поставки товару за чотирма видатковими накладними: № К/10/07 від 12.07.2022, №К/14/07 від 15.07.2022, №К/19/07 від 19.07.2022, № К/22/07 від 22.07.2022, за якими товар було поставлено після 30.06.2022, тобто після дати, зазначеної в заявці позивача від 15.06.2022 №78/8/2-767/1.

Розглянувши позов, Господарський суд Полтавської області відмовив у його задоволенні - з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Предметом позову в даній справі є вимога покупця про стягнення з постачальника передбаченої договором пені за несвоєчасну поставку товару. Отже, для вирішення даного спору слід встановити - чи дійсно таку поставку, за вищевказаними накладними, було здійснено ТОВ "КолТекс" з порушенням строків, визначених договором.

Як уже зазначалося, згідно з п. 5.1. розділу 5 Договору дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці Замовника, сканкопія якої надсилається Замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту Учасника , вказану у розділі 13 Договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити Замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару.

Отже, як вбачається зі змісту вищевказаного пункту договору, заявка до договору поставки є невід`ємною частиною договору поставки (про що зазначає і відповідач у відзиві на апеляційну скаргу), у вказаному документі зазначається, зокрема, така істотна умова як дата поставки.

У матеріалах справи (а.с. 21) міститься надана позивачем копія заявки від 15.06.2022 на кількість товару 20000 шт. (що відповідає загальній кількості, передбаченій Договором) із визначеною датою поставки 30.06.2022. Як вбачається із вказаного доказу, на лицьовій стороні заявки (а не на зворотному боці, як зазначає відповідач) проставлено відмітку "отримано", засвідчену підписом С.Колотової (директора ТОВ "КолТекс").

Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції копію заявки від 15.07.2022 (а.с. 60) на таку ж кількість товару і з тією ж датою поставки (30.06.2022), що зазначена і в заявці від 15.06.2022. Згідно з поясненнями позивача, викладеними у відповіді на відзив на позов та в апеляційній скарзі, вказана заявка була надіслана відповідачеві як нагадування про те, що він не поставив необхідну кількість Товару позивачеві, та станом на 15.07.2022 має місце порушення строку поставки Товару.

На думку відповідача, з якою погодився суд першої інстанції, позивач не довів, що заявку 15.06.2022 було вручено директору ТОВ "КолТекс" саме 15.06.2022. При цьому самого факту отримання заявки та справжності підпису С.Колотової відповідач не заперечує та не вказує - коли саме було отримано цю заявку.

Відповідач у суді першої та апеляційної інстанції зазначав, що договором передбачено спеціальний порядок направлення заявок, а саме - шляхом надіслання на електронну адресу, іншого порядку вручення заявок договір поставки не містить, посилання позивача на п. 11.8. договору, яким передбачено порядок обміну між сторонами повідомленнями та листами, що стосуються укладеного договору, є безпідставним, оскільки даним пунктом врегульовано інше листування, яке може стосуватися договору, але щодо конкретно заявок, то для них чітко встановлено порядок надіслання окремим пунктом, а саме п. 5.1. договору.

Водночас відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що станом на 15 липня 2022 року відповідачем вже було поставлено (а позивачем прийнято без будь-яких зауважень, товару у кількості 16000 штук із замовленої кількості 20000 штук) - взагалі без отримання від позивача заявок у встановленому договором порядку.

З огляду на здійснення вищевказаних конклюдентних дій самим відповідачем як Учасником Договору, на думку колегії суддів, посилання ТОВ "КолТекс" на недотримання іншою стороною Договору (Замовником) цієї ж умови Договору є необґрунтованими.

ТОВ "КолТекс" у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що як добросовісний виконавець державного замовлення, розуміючи складність ситуації та введений воєнний стан в зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України, підприємство здійснювало поставку за даним договором виключно на підставі підписаної специфікації та усних домовленостей сторін щодо місця поставки, не чекаючи отримання заявок позивача.

Проте, на думку колегії суддів, та обставина, що за порушення строку поставки договором встановлено неустойку, передбачає, що Учасник повинен дотримуватися вказаних строків, а також, виявляючи розумну обачність, дбати про належне документальне підтвердження факту своєчасного виконання ним своїх договірних зобов`язань. Саме такі дії свідчили б про добросовісність поведінки ТОВ "КолТекс" та дозволили б запобігти ситуації, що стала причиною звернення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до суду з позовом у даній справі.

Однак ТОВ "КолТекс" не надало доказів вжиття всіх необхідних заходів з метою дотримання умов договору, погоджених обома сторонами і обов`язкових до виконання.

У відповідності до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи; - важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою; із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів"; зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу; іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Як вбачається із письмових пояснень відповідача, наданих суду першої та апеляційної інстанції в даній справі № 910/14879/22, не заперечуючи того факту, що підпис на заявці від 15.06.2022 дійсно належить директору ТОВ "КолТекс" С.Колотовій, відповідач водночас не надав пояснень, коли саме вона отримала вказану заявку, чому не зазначила дату отримання - у разі, якщо, як стверджує відповідач, ця дата не співпадала з датою заявки від 15.06.2022, а також, чому визнала за можливе отримання такого документа в паперовій формі, не переконавшись, що скан заявки направлено на електронну адресу підприємства, як це було передбачено Договором.

Відповідач зазначає, що на наданій позивачем копії заявки від 15.06.2022 на зворотному боці є напис про отримання заявки директором, при цьому у написі відсутні відомості: яка саме заявка отримана та дата отримання даної заявки, печатка підприємства; оригіналу даної заявки матеріали справи не містять.

Стосовно вказаних доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Заявку від 15.06.2022 надано позивачем до матеріалів справи у належним чином засвідченій копії (а.с.21), що відповідає вимогам вищенаведеної процесуальної норми. Як вбачається із вказаної копії, напис про отримання заявки директором ТОВ "КолТекс" міститься на лицьовій стороні документа, а не на звороті - як стверджує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

Щодо заявки від 15.07.2022 відповідач зазначає, що її своєчасне виконання завідомо було неможливим, оскільки в ній вказано дату поставки - до 30.06.2022. Разом з тим, відповідач не надав доказів звернення до позивача з метою коригування вказаної дати (у разі якщо вважав, що строк поставки не пропущено), натомість продовжував здійснювати поставку Товару (накладні № К/14/07 від 15.07.2022, №К/19/07 від 19.07.2022, № К/22/07 від 22.07.2022), будучи обізнаним про те, що такі поставки здійснюються з порушенням строку, вказаного в заявці.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджуються наступні обставини:

- сторони не заперечують ні факту укладення Договору, ні дат та обсягів договірних поставок, половину з яких було здійснено до 30.06.2022, тобто до зазначеної в заявках від 15.06.2022 та від 15.07.2022 дати, а решту - після цієї дати;

- поставки як до 30.06.2022, так і після вказаної дати, здійснювалися на одну і ту ж адресу складу Замовника, яку було зазначено в обох заявках, від 15.06.2022 та від 15.07.2022, а саме: АДРЕСА_2;

- відповідач не заперечує факту отримання директором ТОВ "КолТекс" заявки від 15.06.2022 у паперовій формі, водночас вказуючи на те, що датою її отримання є не 15.06.2022, однак при цьому не наводячи доказів та пояснень на підтвердження будь-якої іншої дати отримання цієї заявки.

На думку колегії суддів, зазначене скоріше свідчить про те, що місце та граничну дату поставки (30.06.2022) позивач повідомив відповідачеві заздалегідь, принаймні, до першої поставки, ймовірніше за все - саме у заявці від 15.06.2022, тоді як у заявці від 15.07.2022 це повідомлення було лише продубльовано (згідно з поясненнями позивача - як нагадування про те, що відповідний строк уже пропущено).

Однак місцевий господарський суд залишив поза увагою вищенаведені обставини, та, навівши в оскаржуваному рішенні положення процесуального законодавства і позицію Верховного Суду щодо оцінки доказів на предмет їх вірогідності, водночас не мотивував належним чином підстав, з яких висновок про те, що заявку на поставку товару у строк до 30.06.2022 отримано відповідачем лише 15.07.2022, видався йому більш вірогідним, ніж той, що аналогічну заявку, датовану 15.06.2022, з відміткою директора підприємства про отримання, відповідач отримав саме 15.06.2022.

Разом з тим, на думку колегії суддів, відповідач, який, згідно з його поясненнями, здійснював поставку товару без врахування необхідності отримати заявку із датою поставки - в передбаченому договором порядку - та не спростував тих обставин, що частину товару за договором ним було поставлено позивачеві після граничної дати 30.06.2022, вказаної в обох заявках (від 15.06.2022 та від 15.07.2022), несе відповідні ризики, пов`язані з цим, у відповідності до норм закону та умов Договору.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань згідно з частиною першою статті 549 ЦК України є неустойка.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин першої, четвертої статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як було встановлено вище, згідно з п. 7.3. Договору, за порушення строку поставки Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника, Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого Товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені в загальній сумі 5924,88 грн (а.с.5), яку нараховано за порушення строку поставки товару за видатковими накладними: № К/10/07 від 12.07.2022, № К/14/07 від 15.07.2022, №К/19/07 від 19.07.2022, № К/22/07 від 22.07.2022 - з огляду на те, що останнім днем строку поставки є 30.06.2022, колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно правильним, узгоджується з вимогами чинного законодавства та умовами Договору.

Щодо нарахувань пені за прострочення останньої поставкою, за видатковою накладною № К/22/07 від 22.07.2022, позивач неправильно вказав період прострочення: з 01.07.2022 по 22.07.2022 замість: з 01.07.2022 по 21.07.2022, тобто помилково включив до вказаного періоду дату погашення боргу. Проте це не вплинуло на правильність розрахунку, оскільки фактично суму пені (в розмірі 797,58 грн) за цією накладною фактично розраховано за 21 день прострочення, без урахування дня 22.07.2022.

Будь-яких контррозрахунків стосовно правильності нарахування пені виходячи з граничної дати поставки 30.06.2022 відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Розподіл судових витрат між сторонами за результатами даного апеляційного провадження здійснюється у відповідності до вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись п.2 ч.1 статті 275, п.3 ч.1 статті 277, статтями 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 , задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №910/14879/22 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КолТекс" (ідентифікаційний , вул. Молодіжна, 21/6, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_2, АДРЕСА_2 ) пеню у розмірі 5924,88 грн, а також 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3721,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.09.2023

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя В.В. Лакіза

Суддя В.О. Фоміна