СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Харків Справа № 922/222/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.

за участю представників сторін:

позивача Комаров М.С.

відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Зміївський машинобудівний завод" (вх.№1209Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 (повний текст якого складено та підписано 25.05.2023 у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Присяжнюком О.О.)

за позовом ПрАТ "Харківенергозбут"(вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61037)

до ТОВ "Зміївський машинобудівний завод" (вул. Залізнична, буд. 115, м. Зміїв, Харківська обл. 63401)

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод", в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут заборгованість за електричну енергію у сумі 325 698,62 грн. (з яких: ел. Енергія 271 415,54 грн., ПДВ на ел. Енергію 54 283,08 грн.) на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ AT Ощадбанк НОМЕР_1 , МФО 351823, ;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут заборгованість по пені, 3% річних, індексу інфляції у сумі 77 710,32 грн. (з яких: пеня 41 691,57 грн., 3% річних 5 297,66 грн., 30 721,09 грн. - індекс інфляції) на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк, МФО 351823, .

Покласти витрати зі сплати судового збору згідно зі ст. 129 ГПК України на Відповідача, зобов`язавши сплатити судовий збір у сумі 6 051,13грн. на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк, МФО 351823, .

Як вказує позивач, публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут: www.zbutenergo.kharkov.ua.

Ураховуючи наведені приписи, та те, що ТОВ Зміївський машинобудівний завод було надано підписану заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 133 Ф-Р (копія заяви - приєднання додана до позовної заяви), фактично споживалась електрична енергія (акти приймання - передачі електричної енергії додані до позовної заяви) - договір про постачання електричної енергії споживачу № 011УЗ від 01.01.2019 (далі - Договір) вважається укладеним.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 011УЗ від 01.01.2019.

Нормативно позов обґрунтований ст.ст. 20, 173-175, 193, ГК України.

18.05.2023 від представника позивача через канцелярію господарського суду Харківської області (вх.№12530) надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просить:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут заборгованість за електричну енергію у сумі 176 392,66 грн. (з яких: ел. Енергія 146 993,90 грн., ПДВ на ел. Енергію 29 398,76 грн.) на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ AT Ощадбанк НОМЕР_1 , МФО 351823, ;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут заборгованість по пені, 3% річних, індексу інфляції у сумі 77 710,32 грн. (з яких: пеня 41 691,57 грн., 3% річних 5 297,66 грн., 30 721,09 грн. - індекс інфляції) на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк. МФО 351823, .

Покласти витрати зі сплати судового збору згідно зі ст. 129 ГПК України на Відповідача, зобов`язавши сплатити судовий збір у сумі 3 811 грн. 54 коп. на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк, МФО 351823, .

Повернути ПрАТ Харківенергозбут з державного бюджету 2 239,59 грн., сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

Зазначена заява була прийнята судом першої інстанції.

Розгляд справи здійснювався судом першої інстанції з урахуванням поданих змін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод (вул. Залізнична, буд. 115, м. Зміїв, Харківська обл. 63401, код 25189895) на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61037, код 42206328) - заборгованість за електричну енергію у сумі 176 392,66 грн. (з яких: ел. Енергія 146 993,90 грн., ПДВ на ел. Енергію 29 398,76 грн.) на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ AT Ощадбанк НОМЕР_1 , МФО 351823, .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод (вул. Залізнична, буд. 115, м. Зміїв, Харківська обл. 63401, код 25189895) на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61037, код 42206328) - 3% річних 5 297,66 грн., 30 721,09 грн. - індекс інфляції) на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк. МФО 351823, .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод (вул. Залізнична, буд. 115, м. Зміїв, Харківська обл. 63401, код 25189895) на користь приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61037, код 42206328) - судовий збір у сумі 3 186,17 грн. на п/р НОМЕР_2 в AT Ощадбанк, МФО 351823, .

В іншій частині позовних вимог по пені відмовлено.

Повернуто ПрАТ Харківенергозбут з державного бюджету 2 239,59 грн., сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

ТОВ "Зміївський машинобудівний завод" із вказаним рішенням не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу за жовтень 2022 року в розмірі 34 254,25 грн., 3% річних та інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не визнає суму боргу за період з 1 по 7 жовтня 2022 року у сумі 34 254,25 гривень, оскільки за цей період не враховано об`ємів спожитої субспоживачами електроенергії. На підтвердження зазначеного просить долучити до матеріалів справи лист ВП «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08.06.2023.

Крім того, відповідач посилається на п. 12.1. публічного Договору на постачання електричної енергії споживачу № 011УЗ від 01.01.2019 року, в якому зазначено: «Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорннх обставин)».

У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, з 24 лютого 2022 року діяльність ТОВ «Зміївський машинобудівний завод» тимчасово призупинялась. Відсутність нормального пасажирського та вантажного транспортного сполучення, підрив мостів, виїзд громадян за кордон та до західних регіонів України, постійні обстріли цивільної інфраструктури та небезпеку для робітників викликали зупинку підприємства.

Всі ці обставини є загальновідомими, оскільки Харківська область перебувала і перебуває в зоні активних бойових дій, тому відповідає заперечує проти нарахування штрафних санкцій та інфляційних нарахувань.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Зміївський машинобудівний завод" (вх.№1209Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 Призначено справу до розгляду на 22.08.2023.

11.07.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 без змін. Так, у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ознайомившись з листом від 08.06.2023, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, позивач звернувся з листом від 30.06.2023 до ВП «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» акціонерного товариства «Українська залізниця» про надання інформації щодо обсягу спожитої відповідачем електричної енергії в період з 01-06 жовтня 2022 та надання роз`яснень щодо невідповідності інформації про спожиті споживачем обсяги, у відповідь на який отримав 03.07.2023 лист від 30.06.2023 № ЕЕЦ-17/1061, в якому зазначено про те, що обсяг споживання електричної енергії відповідачем в період 01-06 жовтня 2022 року складає 7052 кВт.г, що відображено в додатку до листа від 13.12.2022 № ЕЕЦ-17/4139 за січень -06 жовтня 2022 року. Зазначені листи позивач долучив до відзиву на апеляційну скаргу.

Щодо долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторін.

Апелянт вказує, що лист, який він просить долучити до матеріалів справи, отриманий ним вже після винесення рішення у справі, а тому, вказаний лист не міг бути поданий до суду першої інстанції.

Позивач зазначає, що вказані ним листи також були отримані вже після винесення рішення у справі.

У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Зазначені норми свідчать, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень по суті спору. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Останній не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 статті 13 ГПК України).

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.

Водночас, колегія суддів акцентує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №922/2187/20.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення заяви апелянта про долучення до матеріалів справи доказу, а саме листа ВП «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08.06.2023, та про відмову у долученні до матеріалів справи доказів, поданих позивачем, а саме листів від 30.06.2023 №№01-23/5933, ЕЕЦ-17/1061.

В судове засідання, призначене на 22.08.2023, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про свідчать відомості з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268.

ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник електричної енергії за вільними цінами, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 312 (далі - Правила), та на умовах договору постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII Закону у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019 залишається AT Харківобленерго, яке продовжує виконання функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Відповідно до статті 4 Закону України Про ринок електричної енергії (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами, (ч. 2 ст. 56 Закону).

Пунктом 3.2.1 Правил передбачено, що електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних веб-сайтах.

Відповідно до п. 3.2.5 Правил укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Згідно п. 3.2.9 за наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на веб сайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу.

Публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут : www.zbutenergo.kharkov.ua.

Ураховуючи наведені приписи, та те, що ТОВ Зміївський машинобудівний завод було надано підписану заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 133 Ф-Р (копія заяви - приєднання додана до позовної заяви), фактично споживалась електрична енергія - договір про постачання електричної енергії споживачу № 011УЗ від 01.01.2019 (далі - Договір) вважається укладеним.

Згідно з п.п. 4.12, 4.13 розділу IV Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 11 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку та затверджуються Регулятором.

Таким чином розрахунки за спожиту електроенергію ТОВ Зміївський машинобудівний завод ПрАТ Харківенергозбут проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - AT Харківобленерго.

Товариство з обмеженою відповідальністю Зміївський машинобудівний завод приєдналось до умов Договору № 011 УЗ з 01.01.2019 шляхом підписання заяви- приєднання на умовах комерційної пропозиції № 133 Ф-Р.

Згідно п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 5.6 та п. 5.10 Договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через Постачальника.

Згідно з п. 5.7 Договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції. За умовами п. 4 комерційної пропозицій № 133 Ф-Р розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати визначеної на основі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний період; остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку Споживачу Постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію.

Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 5 комерційної пропозиції № 133 Ф-Р встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається Споживачу до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем.

У відповідності до п. 5.8 Договору якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення Споживачем строків оплати Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати. Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Пунктом 8 комерційної пропозицій № 133 Ф-Р передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 комерційної пропозиції Постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно з переданими AT Харківобленерго даними ПрАТ Харківенергозбут для ТОВ "Зміївський машинобудівний завод було сформовано наступні рахунки за електричну енергію:

- за лютий 2022 на суму 203 315,82 грн., строк оплати рахунку по 23.03.2022. Від 18.02.2022 на суму 0,10 грн., було сплачено заборгованість за лютий 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 203 315.72 грн.

- за березень 2022 на суму 88 212,32 грн., строк оплати рахунку по 18.04.2022. Від 30.03.2022 на суму 10 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за лютий 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 281 528.04 грн.

- за квітень 2022 на суму 82 351,48 грн. строк оплати рахунку по 16.05.2022. Від 01.04.2022 на суму 10 000,00 грн., від 04.04.2022 на суму 10 000,00грн., від 11.04.2022 на суму 10 000,00 грн., від 21.04.2022 на суму 10 000,00 грн., від 22.04.2022 на суму 10 000,00 грн., та від 29.04.2022 на суму 30 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за лютий 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 283 879.52 грн.

- за травень 2022 на суму 75 777,89 грн. строк оплати рахунку по 16.06.2022. Від 26.05.2022 на суму 10 000,00 грн., від 27.05.2022 на суму 10 000,00 грн., від 31.05.2022 на суму 5 000,00 грн., Було сплачено заборгованість за лютий 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 334 657,41 грн.

- за червень 2022 на суму 80 149,15 грн., строк оплати рахунку по 15.07.2022. Від 03.06.2022 на суму 15 000,00 грн., від 07.06.2022 на суму 10 000,00 грн., від 16.06.2022 на суму 10 000,00 грн., від 17.06.2022 на суму 10 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за лютий 2022. Від 20.06.2022 на суму 11 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за квітень 2022. Від 22.06.2022 на суму 20 000,00 грн., від 28.06.2022 на суму 15 000,00 грн., від 29.06.2022 на суму 5 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за травень 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 318 806,56 грн.

- за липень 2022 на суму 95 190,74 грн., строк оплати рахунку по 12.08.2022. Від 29.07.2022 на суму 80 149,15 грн. Було сплачено заборгованість за червень 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 333 848,15 грн.

- за серпень 2022 на суму 124 342,73 грн., строк оплати рахунку по 14.09.2022. Від 22.08.2022 на суму 20 000,00 грн., від 23.08.2022 на суму 30 000,00 грн., від 25.08.2022 на суму 10 000,00 грн., від 29.08.2022 на суму 35 190,74 грн.. Було сплачено заборгованість за липень 2022. Від 30.08.2022 на суму 19 999.99 грн. Було сплачено заборгованість за травень 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 343 000,14 грн.

- за вересень 2022 на суму 135 786,96 грн., строк оплати рахунку по 14.10.2022. Від 29.09.2022 на суму 100 342, 73 грн., від 30.09.2022 на суму 24 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за серпень 2022. Від 30.09.2022 на суму 38 000,00 грн. Було сплачено заборгованість за лютий 2022. Загальна сума боргу на кінець місяця 316 444,37 грн.

- за жовтень 2022 на суму 34 254,25 грн., строк оплати рахунку по 15.11.2022.

Відповідачем була здійснена оплата за спожиту електричну енергію у відповідності до платіжних доручень:

- від 21.10.2022 на суму 25 000,00 грн., було сплачено заборгованість за серпень 2022.

- від 19.01.2023 на суму 5 315,69 грн., було сплачено заборгованість за лютий 2022.

- від 19.01.2023 на суму 0.03 грн., було сплачено заборгованість за березень 2022.

- від 19.01.2023 на суму 15 777,89 грн., було сплачено заборгованість за травень 2022.

- від 21.03.2023 на суму 50 000,00 грн., було сплачено заборгованість за березень 2022.

- від 04.04.2023 на суму 38 212,29 грн., було сплачено заборгованість за березень 2022.

- від 04.04.2023 на суму 0.03 грн., було сплачено заборгованість за квітень 2022.

- від 10.04.2023 на суму 10 000,00 грн., було сплачено заборгованість за квітень 2022.

- від 20.04.2023 на суму 20 000,00 грн., було сплачено заборгованість за квітень 2022.

- від 12.05.2023 на суму 10 000,01 грн., було сплачено заборгованість за квітень 2022.

- від 12.05.2023 на суму 0,02 грн., було сплачено заборгованість за лютий 2022.

Як вказує позивач у позові, з урахуванням всіх оплат, загальна сума заборгованості за спожиту електричну енергію станом на 15.05.2023 становить 176 392.66 грн. А саме за квітень 2022 в розмірі 31 351.44 грн., за травень 2022 в розмірі 0,01 грн., за вересень 2022 в розмірі 110 786,96 грн.. та за жовтень в розмірі 34 254,25 грн.

У зменшеній позовній заяві, останній вказує на те, що ПрАТ Харківенергозбут як Постачальник, виконав свої зобов`язання по Договору у повному обсязі, але ТОВ Зміївський машинобудівний завод умови Договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені Договором строки не виконало, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з пені, 3 % річних та індексу інфляції, яка станом на 15.05.2023 року становить 77 710,32 грн., з яких:

- 41 691,57 грн. - пеня;

- 5 297,66 грн. - 3%;

- 30 721,09 грн. - індекс інфляції.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача № 41 від 09.11.2022 направлений на адресу позивача, в якому зазначено про те, що відповідач повністю погоджується та зобов`язується сплатити весь об`єм спожитої ним електроенергії.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростувало, доказів оплати спожитої електричної енергії не надало, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" в частині примусового стягнення з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 176 392,66 грн. (з яких: ел. Енергія 146 993,90 грн., ПДВ на ел. Енергію 29 398,76 грн.) за договором № 011УЗ від 01.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 5 297,66 грн. та інфляційні втрати у розмірі 30 721,09 грн. , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 7 Комерційної пропозиції №2 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п. 4 Комерційної пропозиції постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, в тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3 % річних у розмірі 5 297,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 30 721,09 грн. колегія суддів встановила, що дані нарахування відповідають умовам договору та Комерційної пропозиції, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 5 297,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 30 721,09 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 41 691,57 грн., колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

При цьому, колегія суддів вважає слушними застосування положення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, з огляду на таке.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан в України, а Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022 - продовжено строк його дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Так, колегією суддів встановлено, що НКРЕКП прийнято Постанову «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 № 332.

26.04.2022 Постанову НКРЕКП доповнено п. 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану.

Тобто, спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», у зв`язку з чим вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів зауважує, що період нарахування пені позивачем заявлено такий, який входить в період дії воєнного стану, а саме : за період з 24.03.2022 по 29.08.2022.

Отже, враховуючи приписи п. 16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо тверджень апелянта про настання форс-мажорних обставин, які, на його думку, звільняють його від виконання зобов`язання, колегія суддів зазначає, що настання форс-мажорних обставин звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, то судові витрати, понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Зміївський машинобудівний завод" (вх.№1209Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2023 у справі № 922/222/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 29.08.2023.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко