СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Харків Справа № 922/4812/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.;

від Позивача Лісова О.А. за довіреністю;

від Відповідача Стець М.Л. адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 (повний текст складено 05.06.2023 року)

за позовом Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва", смт Солоницівка, Харківська область,

про стягнення 15897349,04 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Державне підприємство "Укрхімтрансаміак", м. Київ (далі- Позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва", смт Солоницівка, Харківська область (далі-Відповідач), в якій просило суд стягнути з Відповідача на свою користь відсотки річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 15 282 738,44 грн та інфляційні втрати у розмірі 614 610,60 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з Відповідача на користь Позивача інфляційні втрати в розмірі 614 610,60 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 219,16 грн; в частині стягнення відсотків річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 15 282 738,44 грн у позові відмовлено; стягнуто з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 528 273,84 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 10 лютого 2022 року у справі №922/4812/21 - без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2023 року касаційну скаргу Позивача задоволено частково: рішення Господарського суду Харківської області від 10 лютого 2022 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14 липня 2022 року у справі №922/4812/21 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 528 273,84 грн скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Підставою для скасування означених рішень попередніх судових інстанцій Верховним Судом стало неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, ненадання ним юридичної оцінки, а також оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи, та всім аргументам учасників справи. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій вимоги ст.ст.126, 129 ГПК України не виконали, а також не відреагували на клопотання Позивача про зменшення заявлених витрат, і, відповідно, визначаючи суму таких витрат, не враховували критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 з Позивача на користь Відповідача стягнуто суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 528 273,84 грн.

Позивач, не погодившись з означеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просив скасувати означене судове рішення в частині задоволення вимоги Відповідача щодо стягнення з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 528 273,84 грн та здійснити розподіл судових витрат, зазначивши, що:

суд не розглянув клопотання Позивача про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, проігнорувавши вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.01.2023р. у даній справі;

витрати Відповідача на правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, надана Відповідачем Додаткова угода не має відношення до укладеного Договору про надання професійної правничої допомоги, проте суд не дослідив належним чином докази по справі, що призвело до неправильного застосування норми процесуального права, порушення п. 1, п. 5 ст. 236 ГПК України та ухвалення необґрунтованого рішення;

Відповідачем не надано розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу, а заявлений ним розмір є неспівмірним, надмірно завищеним та не відповідає критерію розумності, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін;

- суд не розглянув питання відступу від загального правилу розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України;

- здійснений судом розподіл витрат не відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 року у справі 922/4812/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 з призначенням означеної справи до розгляду на 21.08.2023р. та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи, а також запропоновано учасникам справи в означений строк надати до суду заяви та клопотання, з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважав рішення суду законним, оскільки «гонорар успіху» у розмірі 10% є середнім показником у судовій практиці країн Європейського Союзу, а тому його стягнення є цілком законним.

У судовому засіданні 21.08.2023р. представник Позивача підтримував доводи апеляційної скарги, а Відповідач заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи із наступного.

Так, суд першої інстанції відшкодував за рахунок Позивача заявлені Відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 528 273,84 грн, визнавши означену вартість справедливою, розумною та співмірною.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки заявником апеляційної скарги судове рішення оскаржується лише в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до приписів ч.ч.1,2,3, ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може

відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, Відповідач зазначав, що витрати на професійну правничу допомогу складатимуть 10% від суми позовних вимог, в задоволенні яких буде судом відмовлено та які будуть сплачені адвокату після набрання чинності відповідним судовим рішенням.

При цьому, будьякого розрахунку витрат на правову допомогу, яку він поніс, або очікує понести саме через розгляд цієї справи Відповідач не надав .

Не подав він також заяви про відшкодування таких витрат у певній сумі до моменту розгляду справи по суті.

Отже вимоги ч. 1 ст. 124 ГПК України Відповідачем не виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься відповідь на відзив, зміст якого містить заперечення Позивача щодо достовірності розміру від суми, у задоволенні якої буде відмовлено, за мотивами ненадання розрахунку суми судових витрат, доказів витрат, детального опису наданих послуг, а також підстав встановлення відповідного тарифу.

Зазначені доводи Позивача щодо ненадання вищенаведених відомостей та доказів Відповідачем - є обґрунтованими.

В протоколі судового засідання від 10.02.2022р. зафіксовані усні пояснення представника Відповідача щодо заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, проте у якості заяви та вищенаведених відомостей в порядку ст.ст. 124,126 ГПК України, такі пояснення розглянуті бути не можуть.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, за приписами якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних

обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, у відзиві на позовну заяву Відповідача зазначав, що розмір судових витрат на правничу допомогу складає 10% від суми позовних вимог, в задоволенні яких буде судом відмовлено, які будуть сплачені адвокату після набрання чинності відповідним судовим рішенням.

На підтвердження означених витрат до матеріалів справи Відповідачем надано Договір про надання професійної правової допомоги від 16.12.2021 року, додаткову угоду № 1 від 16.12.2021 року до Договору про надання правничої допомоги (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 28.06.2022р.), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №1328 Стець Максима Леонідовича.

За змістом Додаткової угоди № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.12.2021 № 16/12 сторони погодили застосувати в якості ставок адвокатського гонорару рекомендовані ставки, прийняті рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 № 13/1/7, але вартість послуг (гонорар) адвоката за вказаним договором встановили становить 10 % (десять відсотків) від розміру позовних вимог, в задоволенні яких судом буде відмовлено, із оплатою послуг наступного банківського дня після набрання чинності судовим рішенням по справі.

Саме зазначені докази є такими, що подані Відповідачем в передбачений законом строк, оскільки подані до моменту прийняття судом рішення, проте з їх змісту неможливо дослідити обґрунтованість та співмірність заявлених витрат, їх розрахунок, а також вони не підтверджують обставини фактичного надання послуг правової допомоги, що пов`язана з даною справою.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії квитанції від 17.07.2022р. та платіжного доручення №13591 від 18.07.2022р. про перерахування вартості професійної правничої допомоги у розмірі 1528 273,84грн. (у копіях), пояснення щодо обсягу виконаних робіт в межах Договору про надання правової допомоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вищенаведених вимог ч.8 ст. 129 ГПК України.

При цьому, пропозиція суду першої інстанції, викладена в ухвалі від 20.02.2023р про надання сторонами додаткових доказів в обґрунтування своєї позиції, після перегляду справи судом касаційної інстанції, не заснована на вимогах закону і не робить подання таких доказів належними та допустимими.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху», зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. , заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70- 72).

Отже, заявлена Відповідачем до стягнення із Позивача на підставі договору про надання правової допомоги сума не є безумовною підставою для відшкодування її в зазначеному розмірі за рахунок Відповідача, адже цей відсотковий розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, такого розрахунку та переліку наданих послуг (виконаних робіт) у встановленому порядку не надано.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу судова колегія враховує, що спір щодо несвоєчасного виконання грошового зобов`язання виник саме з вини Відповідача, проте при вирішенні цього спору в суді першої інстанції було встановлено заявлення до стягнення в більшому, ніж передбачено законом, відсотків річних за користування чужими грошовими коштами за порушення такого зобов`язання.

Так, загальна сума стягнутої з Відповідача за рішенням Господарського суду Харківської області від 16.07.2020 становить інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання в розмірі 614610,60 грн, в решті вимог про стягнення відсотків річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 15 282 738,44 грн відмовлено через невірне визначення Позивачем дати виникнення грошового зобов`язання, а також застосування умов договору після його розірвання.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано вказівки Верховного Суду України, викладені у постанові від 17.01.2023 та не надано оцінки клопотанню Позивача про зменшення заявлених витрат, викладене у відповіді на відзив і, відповідно, визначаючи суму таких витрат, судом першої інстанції не враховано критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом першої інстанції при визначенні обґрунтованої суми витрат на професійну правничу допомогу не було враховано, що Позивач є підприємством, основним завданням якого є транспортування аміаку трубопровідним транспортом через територію України і проведення розрахунків з підприємствами, які беруть участь у його транспортуванні та транзиті, тобто відноситься до суб`єктів господарювання підвищеної небезпеки. Основна частина магістрального аміакопроводу знаходиться на непідконтрольній Україні території, а об`єкти інфраструктури, що забезпечують транспортування аміаку пошкоджені і вимагають додаткових витрат на їх утримання. Відповідних відомостей щодо Відповідача матеріали справи не містять.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва", смт Солоницівка, Харківська область про стягнення з Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ витрат на професійну правничу допомогу у справі № 922/4812/21 у розмірі 1 528 273,84 грн. та не розглянувши клопотання Позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, припустився порушень норм процесуального права, що є підставою для скасування означеного рішення на підставі п. 4. ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки надані Відповідачем в порядку ч.8 ст.129 ГПК України докази та заяви не містять будь-якого розрахунку та переліку фактично наданих послуг, судова колегія, керуючись принципом відшкодування судових витрат (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України), визначає до відшкодування суму витрат Відповідачу на професійну правничу допомогу за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтованість заперечення Позивача щодо стягнення з нього «гонорару успіху» за мотивами ненадання розрахунку суми судових витрат, доказів витрат, детального опису наданих послуг, а також підстав встановлення відповідного тарифу, а також те, що стягнення такої суми на правничу допомогу може привести до негативних наслідків та перешкод у роботі підприємства, яке зобов`язане забезпечувати безпечну експлуатацію об`єкта підвищеної небезпеки, колегія суддів, керуючись вищевказаними вимогами закону та встановленими обставинами, доходить висновку про те, що до стягнення із Позивача на користь Відповідача підлягає у розмірі 15 282, 73 грн. і саме вказаний розмір колегія суддів вважає співмірним по відношенню до обсягу фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) при розгляді справи в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про стягнення з Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва", смт Солоницівка, Харківська область, витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково, стягнувши з Позивача та користь Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 282, 73 грн.

В апеляційній скарзі Позивач просить здійснити розподіл судових витрат.

Вимогами ч.14 ст.129 ГПК України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що рішення господарського суду Харківської області від 10 лютого 2022 року та від 25.05.2023, а також постанова Східного апеляційного господарського суду від 14 липня 2022 року в даній справі оскаржувалося лише частині розподілу судових витрат-стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1 528 273,84 грн., яку Позивач вважав частиною позовних вимог (оскаржуваною сумою) та оплачував судовим збором відповідні апеляційні та касаційну скаргу, виходячи з відсоткового значення від ціни позову в порядку п.п.1 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Так, при поданні апеляційної скарги Позивач оплатив 34 386,17 грн., виходячи зі 150 % ставки, яка підлягала сплаті при поданні позову з ціною 1 528 273,84 грн., за тією ж логікою він сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 45 848,23грн.

Разом з тим, сплачений Позивачем судовий збір за подання вищенаведених апеляційних та касаційної скарги не може бути розподілений судовою колегією в порядку ст.129 ГПК України, оскільки він був сплачений Позивачем помилково за наступних підстав.

Вимогами ч.ч.1.2 ст.123 ГПК України передбачено, що судовий збір входить до складу судових витрат, його розмір, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру передбачено сплату судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання апеляційної ( касаційної ) скарги на таке рішення-150 (200) відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки рішення суду в даній справі оскаржувалося лише в частині розподілу судових витрат - стягнення витрат на правову допомогу, ця оскаржувана частина рішення не стосувалася самих позовних вимог, оскільки судові витрати не є самостійними позовними вимогами та не входять до ціни позову, отже вимоги щодо розподілу судових витрат (стягнення витрат на правову допомогу) не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або скаргою на рішення господарського суду чи постанову суду апеляційної інстанції, отже не є об`єктом справляння судового збору.

Аналогічний висновок викладений в постановах КГС ВС від 22.02.2021 у справі №922/3439/19 та від 01.10.2020 у справі №910/15191/19, за змістом якого касаційна скарга на постанову апеляційного суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення місцевого суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не є об`єктом справляння судового збору і такий висновок узгоджується з правовою позицією КАС ВС, викладеною у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18.

Одночасно, Позивач не позбавлений права на повернення помилково сплаченого судового збору, надавши суду відповідне клопотання в порядку ст.9 Закону України Про судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2023 року у справі №922/4812/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву про стягнення з Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" , м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва", смт Солоницівка Харківська область, витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. Е.Сверстюка, буд. 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий союз "Концептуального будівництва" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Енергетична, буд.1-А, кв. 19; ) 15 282, 73 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 29.08.2023.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна