УХВАЛА

29 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/16861/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (далі - ПрАТ «Укргідроенерго», позивач) -Арзуманян В.В. (самопредставництво),

відповідача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», відповідач, скаржник) - Франюк А.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 (головуючий - суддя Усатенко І.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 (головуючий - суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.)

у справі №910/16861/21

за позовом ПрАТ «Укргідроенерго»

до ПрАТ «НЕК «Укренерго»

про стягнення 4 109 168 896, 67 грн.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення коштів за неналежне виконання умов договору про участь у балансуючому ринку, а також щодо наявності/відсутності підстав для стягнення, нарахованих на основну суму заборгованості, сум трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ПрАТ "Укргідроенерго" звернулось до суду з позовною заявою до ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення 4 109 168 896,67 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку щодо своєчасної та повної оплати за поставлену електричну енергію.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанов суду апеляційної інстанції

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 закрито провадження у справі №910/16861/21 у частині позовних вимог про стягнення основної суми боргу у розмірі 3 788 237 208,17 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі №910/16861/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ПрАТ "Укргідроенерго" втрати від інфляції у розмірі 34 431 628, 72 грн (тридцять чотири мільйони чотириста тридцять одну тисячу шістсот двадцять вісім гривень 72 копійки), 3% річних у розмірі 25 611 629, 43 грн (двадцять п`ять мільйонів шістсот одинадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 43 копійки), пеню у розмірі 34 172 031, 19 грн (тридцять чотири мільйони сто сімдесят дві тисячі тридцять одну гривню 19 копійок). В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 19 394 614, 76 грн, штрафу у розмірі 205 613 706,88 грн та 3% річних у розмірі 1 708 077, 51 грн - відмовлено.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 у справі №910/16861/21 рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 змінено в частині стягнення пені, зокрема, стягнуто пеню у розмірі 17 086 015, 60 грн (сімнадцять мільйонів вісімдесят шість тисяч п`ятнадцять гривень 60 копійок).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПрАТ «НЕК «Укренерго», не погоджуючись із судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати в частині задоволення позовних вимог рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 у справі №910/16861/21, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

3.2. В іншій частині судові рішення не оскаржувались, зокрема і у касаційному порядку, а відтак з огляду на статтю 300 ГПК України не переглядаються у відповідній частині.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 75 Закону «Про ринок електричної енергії» у поєднанні з пунктом 83 частини першої статті 1 цього Закону.

4.2. Також скаржник зазначає на тому, що враховуючи ненадходження коштів на поточний рахунок ОСП із спеціальним режимом використання, слід констатувати відсутність вини відповідача у простроченні оплати в розумінні статті 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому і відсутні правові підстави для застосування до ПрАТ «Укренерго» відповідальності щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Крім того й зазначає про те, що замість виправлення помилок місцевого суду, апеляційний суд фактично самоусунувся від виконання вимог статей 86, 236 ГПК України.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. ПрАТ «Укргідроенерго» 29.06.2023 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги у повному обсязі, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. ПрАТ "Укргідроенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11.06.2019 №1019.

6.2. ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).

6.3. У повідомленні від 26.04.2019 за вих. №01/15416 Державне підприємство "НЕК "Укренерго", правонаступником якого є ПрАТ "НЕК "Укренерго", поставило до відома позивача про приєднання останнього до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0422-04012, дата акцептування 26.04.2019) (далі - Договір).

6.4. Відповідно до вказаного повідомлення Договір є публічним, укладається сторонами з урахуванням статті 634 ЦК України та розміщений на офіційному сайті Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

6.5. Згідно з пунктом 4.4 договору (в редакції наказу від 22.12.2020 № 720) у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та/або цього Договору ППБ має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України (далі - ГК України).

6.5.1. В наступній редакції договору пункт 4.4 не містив положення про нарахування пені.

6.5.2. Відповідно до пункту 7.1 Договору (в редакції наказу від 25.02.2021 № 112) у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

6.6. Пунктами 9.1, 9.2 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

6.7. На виконання умов Договору позивачем у період з січня 2021 року по вересень 2021 року поставлено, а відповідачем отримано балансуючу енергію, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії:

від 31.01.2021 №БР/21/01-№0422 на суму 548441690,74 грн,

від 28.02.2021 №БР/21/02-№0422 на суму 483546537,26 грн,

від 31.03.2021 №БР/21/03-№0422 на суму 438002740,43 грн,

від 30.04.2021 №БР/21/04-№0422 на суму 310067526,54 грн,

від 31.05.2021 №БР/21/05-№0422 на суму 225114606,92 грн,

від 30.06.2021 №БР/21/06-№0422 на суму 486558255,36 грн,

від 31.07.2021 №БР/21/07-0422 на суму 944556727,10 грн,

від 31.08.2021 №БР/21/08-0422 на суму 800660935,63 грн та

від 30.09.2021 №БР/21/09-0422 на суму 917938321,34 грн.

6.8. Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, виходив з такого:

- за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі-продажу;

- матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладеного між сторонами Договору у період з січня 2021 року по вересень 2021 року позивачем поставлялась, а відповідачем отримувалась балансуюча електрична енергія, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої енергії згідно з Договором;

- відповідач свої зобов`язання за цим Договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на день звернення з позовом за ним обліковувалась заборгованість у розмірі 3 788 237 208,17 грн;

- матеріалами справи підтверджується несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати на користь позивача 3 788 237 208,17 грн на підставі Договору, а відтак, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання;

- суд відхиляє доводи відповідача про відсутність вини останнього у простроченні виконання своїх зобов`язань з посиланням на те, що ПАТ "НЕК "Укренерго" оплачує придбану балансуючу електричну енергію з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оператора системи передачі, у зв`язку з чим оплата здійснюється після надходження коштів на цей рахунок від інших учасників балансуючого ринку, з огляду на те, що закон не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання. При цьому судом враховано, що положення договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та відповідно умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку;

- ПрАТ "НЕК "Укренерго" обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено;

- оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем на виконання умов Договору, у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів статті 625 ЦК України;

- суд погоджується з доводами відповідача щодо невірного визначення позивачем періоду нарахування 3% річних та втрат від інфляції, з огляду на умови пункту 4.3 Договору, відповідно до яких ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акту або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акту, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування;

- суд здійснив перерахунок 3% річних та втрат від інфляції за загальний період з 10.02.2021 по 04.10.2021 з урахуванням дат виникнення зобов`язань з оплати за кожен місяць з огляду на дату підписання сторонами актів приймання-передачі, які співпадають з датами їх прийняття (оскільки інша дата підписання сторонами в актах не зазначена), відповідно до якого стягненню підлягають втрати від інфляції у розмірі 34 431 628,72 грн та 3% річних у розмірі 25 611 629,43 грн.

- суд здійснив перерахунок пені за ставкою в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в період з 10.02.2021 по 24.02.2021 та за ставкою 0,01 % від суми простроченого платежу в період з 25.02.2021 по 04.10.2021 з урахуванням шестимісячного обмеження на нарахування пені згідно з приписами статті 232 ГК України, відповідно до якого стягненню підлягає пеня у розмірі 34 172 031,19 грн;

- оскільки предметом спору у справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за придбану електричну енергію у відповідних місяцях, тобто між сторонами у справі, що розглядається, виникло грошове зобов`язання, у суду відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення штрафу на підставі частини другої статті 231 ГК України;

- щодо клопотання про зменшення на 99% пені та 3% річних, суд відзначив, що нараховані позивачем суми пені та 3% річних не є надмірно великими з урахуванням суми основної заборгованості, яка утворилась, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за продану електричну енергію. За таких обставин клопотання відповідача про зменшення пені, 3% річних не підлягає задоволенню.

6.9. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, відзначив таке:

- апеляційний суд погоджується з перерахунок 3% річних та втрат від інфляції за загальний період з 10.02.2021 по 04.10.2021, здійсненим місцевим судом з урахуванням дат виникнення зобов`язань з оплати за кожен місяць з огляду на дату підписання сторонами актів приймання-передачі, які співпадають з датами їх прийняття (оскільки інша дата підписання сторонами в актах не зазначена);

- суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення штрафу з відповідача на підставі частини другої статті 231 ГК України;

- беручи до уваги фінансовий стан відповідача, що підтверджується консолідованою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора за 2021 рік, які є у відкритому доступі за посиланням https://ua.energy/pro_kompaniyu/zvitnist/finansovyj-zvit/ та те, що основна заборгованість була погашена в процесі розгляду справи, незначності прострочення виконання зобов`язання, зважаючи на військову агресію російської федерації на території України та суспільну необхідність господарської діяльності ПрАТ "НАК "Укренерго" і її соціальну спрямованість (кошти відповідача спрямовуються на усунення наслідків пошкоджень об`єктів критичної інфраструктури та для функціонування об`єктів соціальної сфери), відсутність доказів понесення позивачем збитків (що не враховано судом першої інстанції), а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи поведінку самого відповідача, яким вживалися заходи щодо погашення заборгованості, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, колегія суддів приходить до висновку щодо зменшення розміру пені на 50 %, та стягненню з відповідача 17 086 015, 60 грн.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

7.1.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/16861/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. - головуючий, Бенедисюка І. М., Колос І. Б.

7.1.2. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/16861/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. -головуючий, Булгакової І. В., Колос І. Б.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 21.06.2023 відкрито касаційне провадження у справі №910/16861/21 за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. ПрАТ «НЕК «Укренерго» 14.08.2023 через «Електронний суд» подало до Суду додаткові пояснення.

7.4. ПрАТ "Укргідроенерго" 15.08.2023 через «Електронний суд» подало до Суду заперечення на додаткові пояснення ПрАТ «НЕК «Укренерго» від

7.5. ПрАТ «НЕК «Укренерго» 17.08.2023 подало на електронну адресу Суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке підписано кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом (Далі - КУЕП). Підпис КУЕП перевірено та підтверджено протоколом створення та перевірки КУЕП від 17.08.2023.

7.6. Суд протокольною ухвалою ухвалив: долучити до матеріалів справи додаткові пояснення, заперечення на додаткові пояснення та надати їм оцінку в межах вимог статтей 42, 300 ГПК України.

7.7. Суд протокольною ухвалою ухвалив: клопотання про зупинення касаційного провадження розглядати разом з доводами касаційної скарги.

7.8. ПрАТ "Укргідроенерго" 28.08.2023 через «Електронний суд» подало до Суду заперечення на клопотання про зупинення касаційного провадження у справі.

7.9. Суд протокольною ухвалою ухвалив: долучити до матеріалів справи заперечення на клопотання про зупинення касаційного провадження, розглядати їх з доводами касаційної скарги.

7.10. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 в частині задоволених позовних вимог та постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 у справі №910/16861/21.

7.11.1. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також ухвала Господарського суду міста Києва від 03.11.2022, якою закрито провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення основної суми боргу, сторонами як до суду апеляційної інстанції, так і до суду касаційної інстанції не оскаржувалось, а відтак Судом в цій частині не переглядаються.

7.12. Щодо заявленого клопотання про зупинення касаційного провадження у справі до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/9216/22, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №910/16861/21 з огляду на таке.

7.13. Так, у справі №910/9216/22 підставою для передання справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стало питання необхідності уточнення правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21, у тому числі можливо шляхом його уточнення, конкретизації щодо застосування пункту 7.4.4 Правил ринку до спірних правовідносин, ураховуючи пункт 4.3 Договору в контексті виникнення зобов`язання щодо оплати за поставлену позивачем електричну енергію за договором про участь у балансуючому ринку.

7.14. Водночас судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржувались ані до суду апеляційної інстанції, ані до суду касаційної інстанції з підстав невірного застосування/незастосування пункту 7.4.4 Правил ринку до спірних правовідносин, чи то помилкового застосування до спірних правовідносин пункту 4.3 Договору.

7.15. Так, як в суді першої інстанції, так і, подаючи апеляційну скаргу до суду (як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення), ПрАТ «Укренерго» вказувало, що судом першої інстанції не враховано законодавчі вимоги щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку виключно з рахунка відповідача зі спеціальним режимом використання, не враховано обставини, що виключають вину відповідача.

7.16. Підставами касаційного оскарження же ПрАТ «Укренерго» визначило пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 75 Закону «Про ринок електричної енергії» у поєднанні з пунктом 83 частини першої статті 1 цього Закону. При цьому скаржник наголошував, що враховуючи ненадходження коштів на поточний рахунок ОСП із спеціальним режимом використання, слід констатувати відсутність вини відповідача у простроченні оплати в розумінні статті 614 ЦК України, а тому і відсутні правові підстави для застосування до ПрАТ «Укренерго» відповідальності щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

7.17. Тобто, сторонами не оскаржуються до Верховного Суду судові рішення з підстав невірного визначення господарськими судами періоду нарахування 3% річних, інфляційних втрат, пені, з огляду, чи то на умови Договору, чи то на Правила ринку.

7.18. Колегія суддів вкотре наголошує, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).

7.19. Водночас доводи, наведені у клопотання про зупинення касаційного провадження, відмінні від доводів та вимог касаційної скарги та не були підставами для відкриття касаційного провадження.

7.20. А відтак, ураховуючи імперативні приписи статті 300 ГПК України, з огляду на викладене, а також межі касаційного розгляду (суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) та підстави касаційного оскарження, ураховуючи предмет оскарження та вимоги касаційної скарги, колегія суддів відхиляє клопотання ПрАТ «Укренерго».

7.20.1. Водночас Суд вважає частково прийнятними доводи позивача, наведені у запереченні на клопотання про зупинення касаційного провадження.

7.21. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. З огляду на наведене у розділі 4 цієї Ухвали, Верховний Суд відзначає таке.

8.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5 Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.6. Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

8.7. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

8.8. Відповідно до вимог частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

8.9. Створення і функціонування Верховного Суду має забезпечити послідовне, стале, однакове та зрозуміле правозастосування при розгляді спорів.

8.10. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

8.11. Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8.12. Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи №904/3173/19, від 10.12.2020 зі справи №902/1414/13, від 26.08.2021 зі справи №910/15357/19.

8.13. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.14. Зі змісту положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що дана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 зі справи № 904/8389/17, від 06.12.2021 зі справи №904/6340/19, від 14.12.2021 зі справи № 910/3359/20.

8.15. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.16. Верховний Суд виходить з того, що постанова Верховного Суду, ураховуючи вимоги статті 315 ГПК України, може у собі містити один або декілька правових висновків щодо застосування тих, чи інших норм права, а подібність правовідносин за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, вказаною у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, у контексті змістовного критерію має визначатись у кожному конкретному випадку, враховуючи, у тому числі, доводи сторін та касаційної скарги, зміст правовідносин і їх нормативно-правове регулювання.

8.17. Так, на думку скаржника, відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм права, а саме щодо застосування частини четвертої статті 75 Закону «Про ринок електричної енергії» у поєднанні з пунктом 83 частини першої статті 1 цього Закону.

8.18. У контексті наведеного, через призму обраного скаржником предмету оскарження (див. пункти 2.1. - 2.3, 7.11 - 7.11.1 даної Ухвали) та доводів касаційної скарги у цій частині, колегія суддів звертається до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21, де переглядались рішення судів попередніх інстанцій у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення коштів (сума основного боргу, 3% річних, інфляційні втрати, пеня, штраф), у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за договором про участь у балансуючому ринку щодо вчасної оплати за балансуючу електричну енергію.

8.18.1. В обґрунтування наявності підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій у справі №910/9374/21 ПрАТ «НЕК «Укренерго», зокрема вказувало і на те, що враховуючи особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії та вимоги частини четвертої статті 75 "Про ринок електричної енергії", відповідач не може користуватися коштами на рахунку із спеціальним режимом використання, адже і джерела надходжень на вказаний рахунок, і напрямки сплати коштів з такого рахунку визначено Законом. З огляду на зазначене, а також враховуючи неможливість використання відповідачем коштів, належних до сплати позивачу, на думку скаржника, позовні вимоги про стягнення "інфляційних втрат" і 3% річних є необґрунтованими, стаття 625 Цивільного кодексу не підлягала застосуванню.

8.18.2. Так, за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №910/9374/21 Верховний Суд у постанові від 03.02.2023 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

8.18.3. Розглядаючи доводи скаржника ПрАТ «НЕК «Укренерго» у справі №910/9374/21 Верховний Суд відзначив, зокрема таке:

« 17.19. Пунктом 4.4 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та/або цього Договору ППБ має право нарахувати пеню в розмірі 0,1% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України.

17.20. При цьому положення Договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку та/або за умови наявності коштів на такому рахунку.

17.21. Статтею 625 Цивільного кодексу України перебачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

17.22. З огляду на умови договору та положення статті 625 Цивільного кодексу України Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для нарахування та стягнення пені, 3% річних та "інфляційних втрат" за несвоєчасну оплату балансуючої електричної енергії.

17.23. Твердження заявника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21, й з огляду на зазначене у пункті 17 цієї постанови об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновків, наведених у вказаних постановах».

8.19. Отже, Верховний Суд у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 виклав висновок, зокрема щодо можливості/неможливості застосування частини четвертої статті 75 "Про ринок електричної енергії" до подібних правовідносин як підстави для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

8.19.1. Дане правозастосування частини четвертої статті 75 "Про ринок електричної енергії" є сталим та послідовним у судовій практиці, вмотивовані підстави для відступу від наведених правових висновків у колегії суддів відсутні.

8.20. Разом з тим, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, де переглядались рішення судів попередніх інстанцій у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення коштів (сума основного боргу, 3% річних, інфляційні втрати, пеня), у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за договором про участь у балансуючому ринку щодо вчасної оплати за балансуючу електричну енергію.

8.20.1. Так, ПрАТ «НЕК «Укренерго» у справі №910/18613/21 підставою касаційного оскарження визначило пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах, зокрема пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії".

8.20.2. Розглядаючи вище наведені доводи скаржника ПрАТ «НЕК «Укренерго» у справі №910/18613/21 колегія суддів, ураховуючи правові висновки викладені у справах №910/6639/21 та №910/9374/21, відзначила, що посилання скаржника в касаційній скарзі, зокрема на положення пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки вони також не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. А також не містять застережень про те, що відповідач звільняється від обов`язку виконати свої зобов`язання з оплати за договором у встановлений у ньому строк у випадку ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку (схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/18611/21).

8.21. Отже, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09.03.2023 у справі №910/18613/21 вже виклав висновок, зокрема питання застосування пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" до подібних правовідносин як підстави для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

8.22. Відтак, проаналізувавши висновки щодо застосування пункту 83 частини першої статті 1 та частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 та від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, Верховний Суд вважає, що вони є релевантними до спірних правовідносин у цій справі, з огляду на встановлені судом обставини справи щодо наявності факту заборгованості, та іі періоду, а також відсутність спросувань щодо цього і самого скаржника.

8.23. При цьому колегія суддів відзначає, що скаржником не наводились аргументовані і переконливі доводи щодо необхідності відступлення від правових позицій, викладених Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 та від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, як і не визначалась така підстава касаційного оскарження.

8.24. Враховуючи викладене, а також підстави касаційного оскарження, предмет, підстави позову, склад учасників, зміст позовних вимог справи, що розглядається, Верховний Суд зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 та від 09.03.2023 у справі №910/18613/21.

8.25. Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

8.26. Отже, зазначене в сукупності свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

8.27. Відтак, з огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не підтвердились, а відтак відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

8.28. При цьому Верховний Суд відзначає, що зміст касаційної скарги переважно стосується заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводиться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.29. У свою чергу, якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

8.30. Верховний Суд підкреслює, що в силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, колегія суддів констатує, що в межах усіх доводів касаційної скарги і зазначених скаржником підстав касаційного оскарження, а також з урахуванням установлених судами у справі конкретних обставин, оцінила аргументи касаційної скарги щодо підтвердження наявної доказової бази у даній справі, однак зазначає, що не наділена повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

8.31. Верховний Суд неодноразово вказував та наголошував, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.32. Відтак, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

8.32.1. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать мотивам цієї Ухвали.

8.33. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

8.33.1. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

8.34. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

8.35. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

8.36. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

8.37. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраних скаржником підстав касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

8.38. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підстави оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.39. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

8.39.1. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

8.40. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

8.41. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

8.42. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 (в частині його оскарження) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 у справі №910/16861/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос