ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

01.09.2023м. ДніпроСправа № 904/4353/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання", м. Кам`янське Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 1 677 751,20 грн., зобов`язання вчинити певні дії, -

Суддя Бажанова Ю.А.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф", оплату за товар за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07 лютого 2022 року в сумі 1 677 751,20 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання".

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" забезпечити подачу транспорту відповідної тоннажності, закритий тип кузову (причепу) для навантаження та відпуску товару, а саме залишків комплектів офісних меблів в кількості 241 шт. зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання".

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем договірних зобов`язань за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07.02.2022 в частині приймання та оплати комплектів офісних меблів для сервісних центрів (комп`ютерні столи, тумби, перегородки кабінок). Позивач зазначає, що на замовлення відповідача підготував 315 комплектів офісних меблів для сервісних центрів та у березні 2022 року повідомив відповідача про готовність товару до відвантаження, однак відповідач посилаючись на введення воєнного стану прохав виготовлені комплекти залишити на зберіганні на складі позивача.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив лише передоплату у розмірі 2 972 250 грн. Та прийняв лише 59 комплектів із загальної кількості готових до відвантаження та протягом тривалого часу не вчиняє дії щодо належного виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07.02.2022. Натомість позивач не лише не отримав оплату за товар, а й несе додаткові витрати щодо зберігання на своєму складі належних до передачі відповідачу 241 комплектів меблів для сервісних центрів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче засідання на 13.09.2023.

31.08.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи до забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" про стягнення 1 677 751,20 грн., зобов`язання вчинити певні дії шляхом накладення арешту на активи (грошові кошти) Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф", що знаходяться на рахунках в АТ КБ "Приватбанк", а також будь-яких банківських установах та/або в інших фінансових установах в межах суми позову в розмірі 1 677 751,20 грн. (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 20 коп.).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач протягом тривалого часу не вчинив жодної дії щодо виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07.02.2022.

Натомість 20.05.2023 продовжуючи свою нормальну господарську діяльність, але умисно уникаючи виконання зобов`язань за договором, направило лист повідомлення про неможливість подальшої співпраці та небажання виконувати зобов`язання за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07.02.2022, фактично відмовляючись від належного виконання домовленостей, посилаючись на введення військового стану, без жодних реальних обґрунтувань такої неспроможності виконати зобов`язання належним чином.

Позивач зазначає, що заявлена до стягнення сума позову (1 677 751,20 грн.) є значною, невжиття заходів забезпечення позову викликати не лише проблеми зі стягненням (у разі задоволення позову), але й викликати інші навмисні дії з боку відповідача, вчинені з метою виконання зобов`язання. Зокрема, не виключається вчинення правочинів з метою приховування грошових коштів, які сьогодні знаходяться на рахунках відповідача, їх нецільове витрачання з метою унеможливлення фактичного виконання судового рішення.

На підтвердження своїх побоювань щодо утруднення виконання рішення суду (у разі його задоволення) позивач посилається на наявність судових справ про стягнення значної суми заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень) та зменшення розміру прибутку до рівня негативних показників (інформація з відкритих джерел opendatabot.ua).

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд, з урахуванням обставин справи, дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Як визначено статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф", оплату за товар за договором купівлі-продажу №0702-02 від 07 лютого 2022 року в сумі 1 677 751,20 грн та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" забезпечити подачу транспорту відповідної тоннажності, закритий тип кузову (причепу) для навантаження та відпуску товару, а саме залишків комплектів офісних меблів в кількості 241 шт. зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання".

Таким чином, предметом спору, є зокрема, вимогам майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 1 677 751,20 грн.

У заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи шляхом накладення арешту на активи (грошові кошти) Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф", що знаходяться на рахунках в АТ КБ "Приватбанк", а також будь-яких банківських установах та/або в інших фінансових установах в межах суми позову в розмірі 1 677 751,20 грн. (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 20 коп.).

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. При цьому частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.04.2023 у справі №914/3316/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 також звернуто увагу на те, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах розміру майнової вимоги (предмету спору), співмірність і адекватність, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову.

При цьому, господарський суд виходить з того, що між сторонами існує спір щодо стягнення з відповідача 1 677 751,20 грн., а виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача, присудженої до стягнення суми заборгованості.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Н. проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17 від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених в даній заяві вимог щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, оскільки, такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, господарський суд вважає накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми стягнення обґрунтованим та доречним, що забезпечить можливість виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідача (у разі задоволення позову).

Відповідно до частини 1 та частини 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Отже, з наведеного вбачається, що зустрічне забезпечення є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

У заяві про забезпечення позову позивач зазначає про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Комплексний аналіз процесуальних норм свідчить, що вирішення питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення саме за ініціативою суду є виключно правом суду, і лише подача відповідного клопотання зацікавленим учасником справи створює вже обов`язок суду вирішити позитивно чи негативно дане питання.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31.07.2019 у справі № 904/4900/18 та від 20.08.2020 у справі № 910/6503/19.

З огляду на те, що відсутні ризики спричинення збитків та/або інших витрат таким забезпеченням, суд не вживає заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на активи (грошові кошти) Товариства з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" (51939, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Металургів, 4, ), що знаходяться на рахунках в АТ КБ "Приватбанк", а також будь-яких банківських установах та/або в інших фінансових установах в межах суми позову в розмірі 1 677 751,20 грн. (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 20 коп.).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська фабрика спортивного обладнання" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Ухтомського, 19, кв. 20, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Віза стафф" (51939, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Металургів, 4, ).

Ухвала набирає законної сили 01.09.2023.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років до 01.09.2026.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники судового процесу мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову повністю чи частково.

Оскарження ухвали в частині забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю.А. Бажанова