ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

30.08.2023м. ДніпроСправа № 904/4679/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі:

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД", м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності.

Суддя Бєлік В.Г.

Без участі (виклику) представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД" (далі - відповідач), в якій просить:

- усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю ОРЕНДАБУД () знести самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: А-1 - магазин непродовольчих товарів, загальною площею 56.5 кв.м., що складається з: 1 - основна, 2 - санвузол, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 53К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

- припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: А-1 - магазин непродовольчих товарів, загальною площею 56.5 кв.м., що складається з: 1 - основна, 2 - санвузол, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 53К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) із закриттям розділу;

- судові витрати по справі покласти на відповідача.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.

В поданій заяві про забезпечення позову позивач просить суд:

- заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд.53К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

В обґрунтування поданої заяви позивач посилаються на те, що Кушніренко І. В. здійснив відчуження самочинного нерухомого майна на користь ТОВ ОРЕНДАБУД без достатніх та те правових підстав, а отже останній позбавлений змоги набути права приватної власності відносно нього.

Проте, отримавши на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу нерухоме майно, що розташоване на адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд.53К здійснив його реконструкцію та звернувся до компетентного органу з метою введення його в експлуатацію.

Заявник стверджує, що положення цивільного процесуального законодавства, а також, той факт, що відповідачами по справі було здійснено правочини щодо набуття та відчуження нерухомого майна з порушенням норм чинного законодавства, та неодноразове його відчуження, на сьогодні, у випадку не застосування заходів забезпечення позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відчуження спірного об`єкту нерухомого майна може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження у відповідачів до набрання законної сили судовим рішенням.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради підлягають забезпеченню шляхом накладення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 53К.

За таких обставин, тільки вжиття заходів до забезпечення позову є реальною гарантією ефективного захисту порушених інтересів держави.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується шляхом заборони іншим особам здійснювати платежі, а також забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Господарський суд вважає, що заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

Cуд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі №913/257/18).

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, у першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За змістом статей 2, 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суть якої зводиться до того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що будь-яка письмова заява з процесуальних питань повинна містити, окрім іншого, перелік доказів (за наявності), що додаються до заяви.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

З огляду на викладене, оцінюючи доводи позивача та надані ним докази в їх обґрунтування, суд вважає їх недостатніми для задоволення його заяви про забезпечення позову.

Так, надані заявником докази одиничної спроби відповідача передачі в оренду нежитлових приміщень, що знаходяться в об`єкті, розташованому на спірній земельній ділянці, не стосуються сьогодення, а мають значну давність у часі, що перевищує 21 місяць з моменту такої спроби шляхом проведення аукціону, який не відбувся. Наведені позивачем правові норми Земельного кодексу України стосуються наслідків купівлі-продажу нежитлових приміщень, будь-які докази щодо чого з боку відповідача чи то інших осіб взагалі відсутні. Теоретична ймовірність вчинення відповідачем такого правочину з огляду на його правоздатність та дієздатність не передбачена законом для забезпечення позову.

За вказаних обставин заявник не довів належними й допустимими доказами необхідності вжиття заходів забезпечення позову у визначений законом спосіб.

Крім того, суд звертає увагу заявника, що підстави та порядок забезпечення позову в господарському судочинстві регулюються нормами Господарського процесуального кодексу, тоді як позивач, обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову, посилається на норми Цивільного процесуального кодексу.

За змістом статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди здійснюють правосуддя на засадах верховенства права. Одними з його елементів є законність, заборона свавільності, недискримінація та рівність перед законом.

Тому, правові підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Утім заявник не позбавлений права повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 342,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Дніпровській міській раді у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з приписами ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано - 30.08.2023.

Суддя В.Г. Бєлік