СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Харків Справа №917/1762/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників сторін:

прокурор Горгуль Н.В., службове посвідчення №072883 від 01.03.2023

позивач - Шинкаренко Н.М., в порядку самопредставництва

відповідач 1 - Нестеренко Т.О., директор; Компанець Б.Ю., адвокат, серія ПТ №18623 від 22.08.2023; Пінчук Ю.В., адвокат, серія ВІ №1162817 від 22.08.2023

від відповідач 2 державний реєстратор Гарник С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка", м. Кременчук, Полтавська область (вх. №944 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 (суддя Солодюк О.В.),

за позовом Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області, м. Кременчук, Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка", м. Кременчук, Полтавська область,

2) Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни, м.Кременчук, Полтавська область,

про визнання протиправним та скасування рішення, припинення права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачів - ТОВ "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" та Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни, в якій просить:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на незавершене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративно-торговельними приміщеннями по вул. О.Білаша в м.Кременчуці, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни від 07.09.2020, індексний номер 53930749, та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на вказаний об`єкт незавершеного будівництва;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" (вул. Котлова, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) повернути Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області (площа Перемоги,2, м. Кременчук, Полтавська область, ) земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0188, загальною площею 2568 кв.м.

- стягнути з відповідачів на користь Полтавської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в сумі 4540,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час державної реєстрації права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва державним реєстратором враховано договір оренди, строк дії якого закінчився 03.12.2018. Відомості про інші правовстановлюючі документи, що посвідчують речове право ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на земельну ділянку, в Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Державним реєстратором в процесі державної реєстрації права власності документи, які підтверджують речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0188, не витребовувались та не перевірялись, в матеріалах реєстраційної справи вказані документи відсутні. Отже, державним реєстратором не встановлено відповідність заявленого права ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на реєстрацію права власності на незавершене будівництво вимогам законодавства щодо наявності у заявника зареєстрованого речового права на земельну ділянку під таким об`єктом. Також у ході державної реєстрації відповідачем надано неінформативний документ, який не встановлює відповідність фактично виконаних будівельних робіт відсотку готовності об`єкта незавершеного будівництва та не підтверджує здійснення будівництва житлового будинку на земельній ділянці. Зазначені дії, порушують встановлений чинним законодавством порядок реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави у судовому порядку. Так, на підставі спірного рішення реєстратора зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва без законних на те підстав.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 позов задоволено.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка", на незавершене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративно-торговельними приміщеннями по вул. О.Білаша в м. Кременчуці, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни від 07.09.2020, індексний номер 53930749, та припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка", на вказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" повернути Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0188, загальною площею 2568 кв.м.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на користь Полтавської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору 2270,00 грн.

Стягнуто з Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни на користь Полтавської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору - 2270,00 грн (т.3, а.с.95-107).

Рішення суду мотивовано обгрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погодившись із судовим рішенням, 01.05.2023 ТОВ "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 та увалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення не ґрунтується на доказах по справі, не узгоджується з приписами чинного законодавства України.

Підставами скасування рішення, скаржник вважає наступні обставини:

- в порушення приписів Закону України «Про судовий збір» позивач сплатив судовий збір тільки за дві позовні вимоги та не сплатив судовий збір за вимогу про припинення права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва багатоквартирного будинку з вбудованими адміністративно-будівельними приміщеннями по вул. О. Білаша в м. Кременчуці;

- позивач не вірно визначив склад відповідачів по справі, пред`явивши позовні вимоги до державного реєстратора Гарник С.Ю., яка не може бути відповідачем по справі, оскільки перебуває у трудових відносинах з Департаментом державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького району Полтавської області. Отже, на думку апелянта, суд розглянув справу, постановив рішення у справі за участі неналежного відповідача по справі та безпідставно не відмовив у задоволенні позовних вимог;

- висновок суду не ґрунтується на доказах по справі, оскільки суд не дав оцінки доказам, наданим відповідачем-1. Крім того, на думку апелянта, оскільки в Державному земельному реєстрі було зареєстровано речове право ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на земельну ділянку кадастровий номер :12:004:0188, загальною площею 2568 кв.м. по вул. О.Білаша в м. Кременчуці Полтавської області, то закон не вимагав надання документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Скаржник відзначає, що наведений аналіз доказів по справі та законодавства, що діяло на момент реєстраційної дії, спростовує висновок суду, що державним реєстратором не встановлена відповідність заявленого права ТОВ «Інвестиціно-кредитно-будівельна спілка» на реєстрацію права власності на незавершене будівництво;

- суд своїм рішенням про припинення права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт нерухомого майна за адресою О. Білаша в м. Кременчуці позбавив відповідача прав на нерухоме майно, чим порушив його права, що суперечить ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, правовим нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

-рішення щодо позовних вимог позивача про повернення земельної ділянки у даній справі не могло бути прийнято до прийняття рішення судом за позовними вимогами ТОВ «Інвестиційно-кридитно-будівельна спілка» про визначення судом умов користування земельною ділянкою у справі №917/855/20. На переконання скаржника, суд задовольнивши позовні вимоги Кременчуцької прокуратури про повернення земельної ділянки, фактично прийняв рішення у справі №917/855/20 без розгляду заявлених позовних вимог ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» про визначення судом умов користування земельною ділянкою, що свідчить про невідповідність рішення суду в цій частині вимогам ст. 236 ГПК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М, суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 залишено без руху. Встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати (доплати) судового збору у сумі 3405,00 грн та докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції разом з обґрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій останній надав платіжне доручення №179 від 31.05.2023 про сплату судового збору у розмірі 3405,00 грн та докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції разом з обґрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 23.05.2023

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023, у зв`язку із лікарняним головуючого судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2023, зокрема, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21. Встановлено учасникам справи строк до 01.08.2023 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим учасникам справи. Запропоновано учасникам справи в строк до 01.08.2023 включно надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Призначено справу до розгляду на "22" серпня 2023 р. о 15:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №131.

В межах строку, встановленого судом, до Східного апеляційного господарського суду від Кременчуцької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу №52-10153вих-23 від 31.07.2023, за змістом якого виконувач обов`язків керівника Кременчуцької окружної прокуратури просить суд:

-апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиціно-кредитно-будівельна спілка» на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 залишити без задоволення, а рішення суду без змін (т.3, а.с.202-212).

Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області в межах строку, встановленого судом, направила на адресу Східного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу №06-14/1176 від 28.07.2023, за змістом якого заперечує проти задоволення апеляційної скарги та наголошує на тому, що рішення Господарського суду Полтавської області є законним та обґрунтованим з наступних підстав (т.3, а.с.180-185).

Так, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвечстиціно-кредитно-будівельна спілка» в порушення абз.9 п.31 договору від 16.11.2015 та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» звернулося з заявою щодо поновлення договору оренди землі від 16.11.2018, тобто за 17 днів до закінчення. Також, відповідачем-1 не надано до заяви проекту додаткової угоди.

В свою чергу, Кременчуцька міська рада у місячний термін з дня отримання від відповідача-1 заяви про поновлення договору оренди розглянула її на пленарному засіданні від 13.12.2018 «Про поновлення та відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок» та оцінивши усі обставини справи відмовила в поновленні договору оренди землі у зв`язку з невикористанням відповідачем-2 спірної земельної ділянки для забудови протягом трьох років поспіль згідно ст. 416 ЦК України.

Крім цього, ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» було незаконно зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва, що розташовано на земельній ділянці площею 2568 кв.м. (кадастровий номер :12:004:0188) по вул. Олександра Білаша, в районі житлового будинку №6 по вул. Василя Сухомлинського.

Отже, за відсутності необхідної документації заява ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва не підлягала задоволенню.

Також, Кременчуцька міська рада звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» продовжує утримувати земельну ділянку після припинення дії договору, до теперішнього часу не звільнивши її від будівельних матеріалів та іншого рухомого майна, що обмежує Кременчуцьку міську раду як власника земельної ділянки вільно нею володіти, користуватися та розпоряджатися.

Кременчуцька міська рада вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду першої інстанції з їх оцінки, тому вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судова колегія апеляційної інстанції розглянула дані відзиви на апеляційну скаргу та долучила їх до матеріалів справи.

28.07.2023 Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області направило до Східного апеляційного господарського суду клопотання, в якому просить суд, забезпечити проведення судових засідань по даній справі в режимі вілдеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ЕasyCon», яке було задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 по даній справі.

10.08.2023 через «Електронний суд» від Харківської обласної прокуратури надійшло клопотання/заява, за змістом якого останній просить надати можливість Горгуль Наталі Володимирівні прокурору відділу представництва інтересів держави з питань земельних відносин управління представництва держави в суді Харківської обласної прокуратури брати участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у вказаному судовому засіданні 22.08.2023 та в усіх наступних судових засіданнях, у разі відкладення розгляду справи.

Клопотання прокурора було задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 по даній справі.

14.08.2023 від Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни надійшло клопотання, за змістом якого відповідач-2 просить суд постановити ухвалу про його участь у судовому засіданні у справі №917/1762/21, яке призначене на 22.08.2023 о 15 год.00хв. в режимі відеоконференції. Доручити забезпечення проведення відеоконференції Автозаводському районному суду міста Кременчука Полтавської області.

Зазначене клопотання було задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 по даній справі.

14.08.2023 від Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни до суду надійшли письмові пояснення №17-15/399 від 07.08.2023.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення вказаних письмових пояснень Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни без розгляду, керуючись ст.118 ГПК України, оскільки вони надійшли на адресу суду поза межами строку, встановленого ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 без клопотання про поновлення строку для подачи останніх.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги та підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача просив суд залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Державний реєстратор наполягав на правомірності вчинення ним дій під час державної реєстрації права власності відповідача 1 та просив суд ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Відповідно до вимог статей 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила наступне.

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»:

- представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);

- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3).

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі №910/119/19.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).

За приписами ст. 53 ГПК України:

- у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3);

- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).

Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прийнятої у зв`язку з необхідністю вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором:

- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;

- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;

- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;

- Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;

- однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності;

- таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При зверненні до суду з цим позовом прокурор зазначив, що у даному випадку неправомірні дії відповідачів порушують встановлений чинним законодавством порядок реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави у судовому порядку.

З метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді Кременчуцькою окружною прокуратурою в порядку ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 22.09.2021 №52-6557вих-21 письмово повідомлено Кременчуцьку міську раду про виявлені порушення вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером :12:004:0188 та запропоновано вжити відповідні заходи на усунення порушень самостійно, у тому числі і в судовому порядку (т. 1, а.с. 84-86).

Відповідно до листа від 24.09.2021 №01-36/9803 Кременчуцька міська рада запоропонувала Кременчуцькій окружній прокуратурі звернутися до суду для здійснення захисту інтересів держави та вказує на відсутність можливості у міської ради позиватися до свого виконавчого органу - виконавчого комітету Кременчуцького району в особі Департаменту державної реєстрації (т. 1, а.с. 87-88).

В подальшому, Кременчуцькою окружною прокуратурою 21.10.2021 було повторно скеровано лист щодо інформування прокурора про вжиття заходів, спрямованих на усунення порушень за вказаним фактом. У відповіді на вказаний лист Кременчуцькою міською радою повторно запопоновано прокурору вжити відповідні заходи шляхом скерування позовної заяви.

З урахуванням даних відповідей вбачається, що міська рада не вживала відповідні заходи самостійно у подальшому.

Прокурор вказує на те, що не зважаючи, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, не дивлячись на очевидність порушень, про які Кременчуцькою окружною прокуратурою письмово повідомлено Кременчуцьку міську раду в порядку ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в листі від 22.09.2021 №52-6557вих-21, від 21.10.2021 №52-7480 вих-21, останньою протягом розумного строку не вжито заходів до усунення вищевказаних порушень та не скеровано до суду відповідної позовної заяви, що має кваліфікуватись як бездіяльність уповноваженого органу та стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом. Вказане є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2015 «Про поновлення та відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок» Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» (далі - Рішення) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для закінчення будівництва жилого будинку № 3 з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями по вул. Дем`яна Бєдного (О.Білаша) в м. Кременчуці (т.1, а.с.39).

Також, вищезазначеним Рішенням ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» поновлено шляхом укладення договору оренди землі з 26.04.2012 строком на 3 (три) роки, з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, за умови виконання п. 3.2. цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26.04.2010, укладений між Кременчуцькою міською радою та ЗАТ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка», правонаступником якого є ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка», на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 2568 кв.м. з кадастровим номером :12:004:0188 для закінчення будівництва жилого будинку № 3 з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями по вул. Дем`яна Бєдного (О.Білаша) в м. Кременчуці.

Пунктом 3.2.9 Рішення зобов`язано ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» завершити будівництво та ввести об`єкт в експлуатацію в установленому законом порядку до закінчення терміну оренди земельної ділянки. Пунктом 3.3.2 рішення встановлено, що у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, право користування земельною ділянкою може бути припинено відповідно до вимог ст. 416 Цивільного кодексу України.

На підставі вищезазначеного Рішення міської ради, 16.11.2015 між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди) щодо земельної ділянки загальною площею 2568 кв.м (кадастровий номер :12:004:0188) для закінчення будівництва жилого будинку № 3 з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями по вул. Дем`яна Бєдного (вул. О. Білаша) в м. Кременчуці (т.1, а.с.40-42).

Згідно пункту 4 договору оренди землі від 16.11.2015 земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів.

Пунктом 8 договору передбачено, що договір оренди укладено строком на 3 роки, з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Після закінчення строку дії договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Земельна ділянка передається в оренду для закінчення будівництва жилого будинку з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями (пункт15 договору оренди).

Абзацами 9-13 пункту 31 договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний: до закінчення терміну оренди земельної ділянки завершити будівництво та ввести об`єкт в експлуатацію в установленому законом порядку; після введення об`єкта в експлуатацію та реєстрації права власності на нерухоме майно переоформити право користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування об`єкта; після закінчення будівельних робіт відновити благоустрій та озеленення земельної ділянки; виконати огорожу будівельного майданчика із сучасних матеріалів; виконати благоустрій прилеглої території.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію даного договору проведено 03.12.2015. Отже, Договір оренди діяв до 03.12.2018 (т.1, а.с.73-75).

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 13.12.2018 «Про поновлення та відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок» ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» відмовлено в поновлені договору оренди землі у зв`язку з порушенням умов договору оренди землі, зареєстрованого 03.12.2015, в частині дотримання умов використанням земельної ділянки - для закінчення будівництва жилого будинку №3 з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями та невикористанням земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд згідно ст. 416 Цивільного кодексу України, чим порушено вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) ( т.1, а.с.47).

Відповідно до п. 26.1 Рішення міської ради зобов`язано ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» повернути земельну ділянку загальною площею 2568 кв.м. (кадастровий номер :12:004:0188) за актом приймання-передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому одержано її в оренду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №917/424/19, яку залишено без змін Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.03.2020, в задоволенні позову ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» до Кременчуцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 13.12.2018 «Про поновлення та відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок» та зобов`язання вчинити дії відмовлено (т.1, а.с.48-64).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно матеріалів справи, договір оренди землі від 16.11.2015 був зареєстрований 03.12.2015. Відтак, строк його дії закінчився 03.12.2018.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовується позивачем, до закінчення дії договору оренди земельної ділянки будівництво жилого будинку №3 з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями по вул. Дем`яна Бєдного у м. Кременчуці, як того вимагали умови договору оренди, не завершено і об`єкт в експлуатацію не введено.

Про це свідчить наданий позивачем до матеріалів справи звіт за результатами обстеження та оцінки технічного стану незавершеного будівництва 102-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими адміністративно-торговельними приміщеннями по вул.О. Білаша, 3 в м. Кременчуці Полтавської області, складений 19.04.2019 ФОП Кольба В.М. на замовлення ЗАТ "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка", в якому зазначено, що станом на 19.04.2019 виконано наступні види будівельних робіт:

- пальове поле;

- ростверк;

- монолітна залізобетонна плита (замість бетонних блоків, які були демонтовані).

Будівельно-монтажні роботи розпочаті.

Враховуючи результати обстеження та матеріали проекту, експертом встановлено орієнтований відсоток готовності 21%.

До звіту додані фотографічні зображення, з яких вбачається, що об`єкт будівництва не побудований, на земельній ділянці знаходиться монолітна залізобетонна плита, на якій будівництво цокольного поверху, стін жилого будинку не розпочато.

Із фотографічних зображень також не вбачається, що будівництво жилого будинку взагалі здійснюється: техніка відсутня, огороджена земельна ділянка не розчищена від заростів та кустарників, перебуває у занедбаному стані, що свідчить про те, що тривалий час роботи з будівництва на ділянці не ведуться. На фотографічних зображеннях вбачається, що були прокладені труби в траншеях, однак, зазначене не свідчить про здійснення забудови жилого будинку.

Доказів іншого матеріали справи не містять.

Зазначене спростовує доводи ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» про те, що умови договору виконувались ним належним чином, оскільки відповідно до пункту 31 договору оренди землі від 16.11.2015, орендар був зобов`язаний, зокрема, до закінчення терміну оренди земельної ділянки завершити будівництво та ввести об`єкт в експлуатацію в установленому законом порядку, чого останнім здійснено не було.

В постанові суду апеляційної інстанції також зазначено, що «позивач, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди на новий строк лише за 17 днів до закінчення строку дії договору, тобто, з порушенням встановленого договором оренди землі від 16.11.2015 і Законом України "Про оренду землі" строку, направив відповідачу повідомлення про намір продовжити дію договорів оренди. До заяви позивачем не був доданий проект додаткової угоди до договору оренди землі.

Усі перелічені обставини свідчать про недотримання позивачем процедури реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди відповідно до частин 1-5 Закону України "Про оренду землі".

«Поряд з цим, судова колегія зазначає, що оскаржуваним рішенням міської ради також було зараховано до земель запасу земельну ділянку площею 2 568 кв.м (кадастровий номер :12:004:0188) по вулиці Олександра Білаша (попередня назва Дем`яна Бєдного) в м. Кременчуці, визнано зазначену земельну ділянку землями комунальної власності та вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку. Крім того, включено цю земельну ділянку до переліку земельних ділянок для продажу або продажу права оренди на них на земельних торгах у місті Кременчуці Полтавської області.

Відтак, позивач (ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка»), втративши переважне право на поновлення договору оренди землі, не позбавлений у встановленому законодавством порядку взяти участь у земельних торгах».

В постанові Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №917/424/19 також зазначено, що «згідно наданого позивачем звіту за результатами обстеження та оцінки технічного стану незавершеного будівництва, об`єкт будівництва не побудований, на земельній ділянці знаходиться лише монолітна залізобетонна плита, на якій будівництво навіть цокольного поверху, стін жилого будинку не розпочато, відтак, суд вважає цей звіт неналежним доказом, що будівництво жилого 9-ти поверхового будинку з вбудованими адміністративно - торговими приміщеннями виконано на 21%».

Прокурор в позові зазначає, що суд апеляційної та касаційної інстанцій у справі №917/424/19 дійшли висновку про те, що звіт за результатами обстеження та оцінки технічного стану незавершеного будівництва 102-квартирного житлового будинку з вбудовано - прибудованими адміністративно-торговельними приміщеннями по вул. О. Білаша, 3 в м. Кременчуці Полтавської області, складеного 19.04.2019 ФОП Кольба В.М. (т. 1, а.с.79-81) не підтверджує використання орендарем земельної ділянки для будівництва житлового будинку № 3 та здійснення такого будівництва.

На підставі заяви ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» від 25.08.2020 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник С.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на незавершене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративно-торговельними приміщеннями по вул. О. Білаша в м. Кременчуці, індексний номер 53930749 від 07.09.2020, номер запису про право власності 38059321 (т.1, а.с.36-38).

Прокурор вказує на те, що під час державної реєстрації права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва, державним реєстратором враховано договір оренди землі, строк дії якого закінчився 03.12.2018.

Посилаючись на вимоги статей 10, 18, 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, у редакції, чинній на час проведення реєстрації, прокурор вважає, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на незавершене будівництво прийнято з порушення вищезазначених норм Закону, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а право власності на об`єкт незавершеного будівництва за відповідачем-1 припиненню.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з відповідним позовом, де з посиланням на пункт 38 договору оренди землі від 16.07.2015, ст. 1212 ЦК України, прокурор також просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» повернути Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0188, загальною площею 2568 кв.м.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію, набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 та від 28.10.2020 у справі №910/10963/19.

Таким чином, саме Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено спосіб захисту прав і законних інтересів при захисті права власності шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визначено обов`язок застосовувати його з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

А тому, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є передумовою для такого наслідку як припинення речового права приватної власності, зареєстрованого внаслідок внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та є однією позовною вимогою немайнового характеру.

У даному випадку оскаржуваним рішенням державного реєстратора та діями відповідача-1 щодо утримання земельної ділянки без відповідних правових підстав порушені права та інтереси держави у сфері земельних відносин. Зазначені права та охоронювані законом інтереси підлягають захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва та повернення земельної ділянки Кременчуцькій міській раді.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч.2,3 ст. 152 ЗК України).

Стосовно твердження апелянта щодо порушення приписів Закону України «Про судовий збір», за яким позивач сплатив судовий збір тільки за дві позовні вимоги та не сплатив судовий збір за вимогу про припинення права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва багатоквартирного будинку з вбудованими адміністративно-будівельними приміщеннями по вул. О. Білаша в м. Кременчуці, судова колегія зазначає наступне.

За своєю суттю скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво та припинення права власності на вказаний об`єкт незавершеного будівництва є однією вимогою, яка складається із двох елементів, які нерозривно пов`язані між собою правовими підставами застосування та передбачають послідовне вчинення юридично значущих дій.

Позовна заява подана Керівником Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у листопаді 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2021року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2270 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-IX від 15.12.2020 р.).

Отже, за позовну заяву, згідно норм чинного законодавства прокурором обгрунтовано сплачено 4540,00 грн (2270 грн х 2), що підтверджується платіжним дорученням №2577 від 28.10.2021 (т. 1, а.с. 32).

З урахуванням викладеного, судова колегія апеляційної інстанції вважає доводи апелянта щодо порушення вимог Закону України «Про судовий збір» безпідставними та такими, що не знаходять свого підтвердження.

Відносно твердження апелянта про те, що позивач не вірно визначив склад відповідачів по справі, пред`явивши позовні вимоги до державного реєстратора Гарник С.Ю., яка не може бути відповідачем по справі, оскільки перебуває у трудових відносинах з Департаментом державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького району Полтавської області, судова колегія наголошує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц дійшла до висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до вимог статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За даною справою позовна заява Кременчуцької окружної прокуратури містить позовну вимогу про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на незавершене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративно-будівельними приміщеннями по вул. О. Білаша в м. Кременчуці, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Гарник Світлани Юріївни від 07.09.2020, індексний номер 53930749, та припинення право власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на вказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Зазначена позовна вимога пред`явлена до державного реєстратора Гарник Світлани Юріївни, що зумовило визначення останньої відповідачем-2 по справі.

Вказане обумовлено тим, що державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва здійснена державним реєстратором в порушення ст. ст. 10, 18, 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за відсутності правовставлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0188.

Відповідачем-2, державним реєстратором Гарник С.Ю. не встановлено відповідність заявленого права відповідача-1 ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на реєстрацію права власності на незавершене будівництво вимогам законодавства щодо наявності у заявника зареєстрованого речового права на земельну ділянку під таким об`єктом.

На підставі оспорюваного рішення реєстратора без законних на те підстав зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності. Вказане порушує права Кременчуцької міської ради як власника земельної ділянки, що здійснює свої повноваженні від імені територіальної громади міста Кременчука.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим.

Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи її спадкоємці. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні права) не змінює цивільно-правового характеру спору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах: №817/1048/16 від 04.04.2018, №826/2042/16 від 04.09.2018, №755/9555/18 від 16.01.2019, №304/284/18 від 26.02.2020, та у постанові КГС ВС від 21.01.2021 у справі №925/1222/19.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку, що керівником Кременчуцької окружної прокуратури правомірно визначено склад відповідачів за даним позовом.

Доводи апелянта про те, що висновок суду не ґрунтується на доказах по справі, оскільки суд не дав оцінки доказам, наданим відповідачем-1, а саме: фінансовим документам, висновкам експертів, проекту будівництва, дозволу на виконання робіт, договорів на водо- та електропостачання, тощо, та з урахуванням фотографічних зображень дійшов невірного висновку щодо нездійснення будівництва житлового будинку, є такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

В межах справи № 917/424/19 було встановлено, що надані позивачем ТОВ «ІКБ спілка» докази не доводять належного виконання позивачем п.31 договору від 16.11.2015 оренди земельної ділянки щодо завершення будівництва житлового будинку №3 та введення його в експлуатацію до закінчення дії договору від 16.11.2015 оренди земельної ділянки ( до 03.12.2018).

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стосовно твердження апелянта, що суд своїм рішенням про припинення права власності ТОВ «Інвестиційно-кридитно-будівельна спілка» на об`єкт нерухомого майна за адресою О. Білаша в м. Кременчуці позбавив відповідача прав на нерухоме майно, чим порушив його права, що суперечить ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, правовим нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», слід зазначити наступне.

За змістом ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України).

Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України визнається непорушність права власності. Частиною другою цієї статті встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові преміщення.

Відповідно до ст.10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Так, відповідно до пунктів 1-3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно ст.27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи:

-документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку);

-документ, що відповідно до законодавства надає право на вконання будівельних робіт (крім випадків, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів);

-документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатом технічної інвентаризації такого об`єкта.

З пояснень КМР вбачається, що Департаментом державної реєстрації 10.09.2020 встановлено факт проведення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (незавершеного будівництва) на підставі документів, що містять ознаки підробки, за наслідками якого порушено кримінальне провадження №0000136 від 07.12.2020 (т.1, а.с.72).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2019, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.03.2020 у справі№ 917/424/19 визнано звіт за результатами обстеження та оцінки технічного стану незавершеного будівництва від 19.04.2019 неналежним доказом та таким, що не відповідає дійсності.

Також під час державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (незавершене будівництво), що розташовано на земельній ділянці площею 2568 кв.м (кадастровий номер :12:004:0188) по вул. О. Білаша, в районі житлового будинку №3 належним чином не було перевірено документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Приписами статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав.

Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень відмовляється у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну, або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, за відсутності необхідної документації заява ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва не підлягала державній реєстрації.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що рішення державного реєстратора Гарник С.Ю. (індексний номер рішення 53930749 від 07.09.2020) щодо реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративно - торговельними приміщеннями по вул. О. Білаша в м. Кременчуці підлягає скасуванню, а право власності ТОВ Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка припиненню, є правомірним та документально підтвердженим.

Прокурор як на підставу припинення права власності відповідача 1 посилається на те, що під час державної реєстрації права власності ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» на об`єкт незавершеного будівництва, державним реєстратором враховано договір оренди землі, строк дії якого закінчився 03.12.2018.

Судова колегія наголошує, що згідно з правовим висновком, викладеним, зокрема, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 24.01.2020 №910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Твердження апелянта, що єдиним способом набуття речового права (права користування, оренди) у апелянта на спірну земельну ділянку є чинний договір оренди землі, судова колегія вважає необгрунтованим. Також необгрунтованим твердженням відповідача-1 є те, що право користування припиниться після внесення змін до Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру, так як право користування товариства земельною ділянкою вже припинилося після закінчення строку дії договору оренди. Таким чином, на даний час апелянт утримує земельну ділянку незаконно, за відсутності правовстановлюючих документів на неї.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги до ТОВ «Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка» про припинення права власності на об`єкт незавершеного будівництва та повернення земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, та відповідно підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апелянта про те, що рішення стосовно позовних вимог позивача про повернення земельної ділянки у даній справі не могло бути прийнято до прийняття рішення судом за позовними вимогами ТОВ «Інвестиційно-кридитно-будівельна спілка» про визначення судом умов користування земельною ділянкою у справі №917/855/20, судова колегія зазначає наступне.

У межах справи №917/855/20 первісний позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ТОВ "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" про повернення земельної ділянки судом залишено без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст.226 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Позов у справі №917/1762/21 заявлено прокурором для захисту прав та законних інтересів на земельну ділянку, що знаходиться в комунальній власності Кременчуцької міської ради та на якій розміщена монолітна залізобетонна плита (незавершене будівництво).

З урахуванням положень статей 120, 125 ЗК України та статті 1212 ЦК України, правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі №913/169/18, виходячи з обставин за даною справою, апеляційний господарський суд вважає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди, фактичний користувач земельної ділянки, який набув майно або зберіг його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язаний повернути потерпілому це майно.

Таким чином, на підставі викладеного, встановивши наявність порушеного та оспорюваного права Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та обрання прокурором ефективного способу захисту прав та інтересів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт незавершеного будівництва та зобов`язання повернути змельну ділянку, які правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли своєго підтвердження, тому апеляційна скарга ТОВ «Інвестиційно-кридитно-будівельна спілка» задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 слід залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги розподіляються у відповідності до вимог статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитно-будівельна спілка" на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 у справі №917/1762/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.08.2023.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка