ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року Справа № 902/1373/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Діденко Н.П. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства "Дубовий Гай" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 18.04.23р. суддею Шамшуріною М.В. у м.Вінниці, повний текст складено 28.04.23р.

у справі № 902/1373/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріголд"

до відповідача Фермерського господарства "Дубовий Гай"

про стягнення 554 671,91 гривень

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1373/22 від 18 квітня 2023 року.

1.2. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі № 902/1373/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріголд" до Фермерського господарства "Дубовий Гай" про стягнення 554 671,91 гривень - задоволено частково.

1.3. Присуджено до стягнення з Фермерського господарства (ФГ) "Дубовий Гай" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріголд" 466 784,78 гривень заборгованості, у тому числі 298 261,50 гривень основного боргу, 48 831,17 гривень пені, 38 826,15 гривень штрафу, 39 937,88 гривень 20% річних, 40 929,08 гривень інфляційних втрат, 8 316,75 гривень судових витрат на сплату судового збору та 10 995,60 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

1.4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 48 994,61 гривень пені, 38 826,15 гривень штрафу, 65,37 гривень 20% - відмовлено. У задоволенні вимог в частині стягнення 4 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено. Судові витрати на сплату судового збору в сумі 3,33 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4,40 гривень залишено за позивачем.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що на підставі укладеного договору поставки № 18-03-01/2022 від 18 березня 2022 року та із урахуванням додатків 1-5 відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 388 261,50 грн, який оплатив лише частково у сумі 90000,00 грн. Решта товару на суму 298261,50 грн залишилася не оплаченою. Доказів сплати суми заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач визнає наявність суми боргу.

2.2. За несвоєчасну оплату позивач нарахував для відповідача 97 825,78 гривень пені, 40 003,25 гривень 20% річних, 77 652,30 гривень штрафу та 40 929,08 гривень втрат від інфляції, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими частково, дослідивши фактичні обставини та здійснивши відповідні математичні перерахунки, а також задоволивши клопотання відповідача про зменшення нарахованих пені та штрафу на 50%.

2.3. В частині витрат на правову допомогу обґрунтованими суд визнав 11 000,00 гривень. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Фермерське господарство (ФГ) "Дубовий Гай" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 38826,15 гривень штрафу, 48831,17 гривень пені скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

3.2. Відповідач вважає, що дане рішення є незаконним так як прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, крім цього суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, не довів обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, невідповідність обставинам справи.

3.3. В обґрунтування своїх доводів, апелянт, погоджуючись із сумою основного боргу, зазначає, що суд першої інстанції не довів обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме в частині наявності надісланої позивачем відповідачу вимоги про сплату пені та неустойки відповідно до п. 7.3. Договору тому висновки суду в цій частині, не відповідають обставинам справи, а також суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права передбачені ст.,526 ЦК та ст. 193 ГК.

3.4. За змістом ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

3.5. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

3.6. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

3.7. Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Таку думку висловив в своїй Постанові Касаційний господарський суд Верховного Суду від 22.03.2018 у справі№911/1351/17.

3.8. В свою чергу, у відзиві відповідач зазначив, що внаслідок несприятливих погодних умов, а саме посухи в період вегетації рослин в період з 01.06.2020 по 31.08.2020, останній зазнав збитків в розмірі 320175 грн, що підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини №0500-20-1884 від 30.11.2020, виданого Вінницькою торгово-промисловою палатою, розрахунком збитків від 29.10.2020року, атом обстеження посівів кукурудзи на зерно від 29.10.2020, довідкою з Вінницького обласного центу з гідрометеорології від 30.10.2020.

3.9. Також на момент виникнення у відповідача грошового зобов`язання, щодо оплати вартості товару у останнього на банківському рахунку був від`ємний баланс коштів в розмірі - 590000 грн., що унеможливлювало виконання грошового зобов`язання відповідачем.

3.10. Така ж ситуація з наявністю коштів існує у відповідача і зараз, на його банківському рахунку відсутні кошти, що підтверджується банківською випискою з рахунку від 17.05.2023 про поточний стан рахунку.

3.11. Враховуючи такі обставини, відповідач не зміг зібрати запланований врожай, а відтак продати його та отримати за нього відповідні кошти, якими планував погасити заборгованість перед позивачем.

3.12. На думку скаржника даний випадок є винятковим виходячи з інтересів відповідача, тому він заслуговує на увагу. А належне виконання відповідачем свого зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

3.13. Крім цього позивач в своїй позовній заяві не зазначив, чи було ним отримано збитки внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки. Крім цього твердження відповідача про не направлення вимоги відповідачу щодо стягнення процентів та штрафних санкцій як підстави для стягнення в договорі спростовуються матеріалами справи.

3.14. Суд першої інстанції зробив висновок, враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності та враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 від 18.03.2020, за можливе задоволити клопотання відповідача про зменшення штрафу та пені, зменшивши його розмір на 50%.

3.15. На думку апелянта зменшення на 50% пені та штрафу є все одно непомірно великою сумою відповідальності, не забезпечує балансу інтересів сторін, і справедливим було б рішення про зменшення таких санкцій до 1000 грн.

3.16. Відповідач вважає, що в даному випадку суд першої інстанції не взяв до уваги дані обставини, що мають істотне значення, щодо можливості зменшення розміру застосованих штрафних санкцій та пені до відповідача до 1000 грн., а від так в цій частині рішення суду не може відповідати обставинам справи, а також суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права передбачені ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК.

4. Відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Позивачем до Північно-західного апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому, погоджуючись із оспорюваним рішенням суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорюване рішення - без змін.

4.2. До початку розгляду апеляційної скарги представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке судом апеляційної інстанції було задоволено ухвалою від 15.08.2023.

4.3. В судовому засіданні представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги, просить суд відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Фермерське господарство (ФГ) "Дубовий Гай" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 18.04.2023 у справі № 902/1373/22 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував норми матеріального та процесуального права, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань";

Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні";

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, викладені у відзиві, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріголд" (далі - постачальник, позивач) та Фермерським господарством "Дубовий Гай" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 18-03-01/2022 (Договір).

7.3. Згідно пункту 1.1. сторони Договору погодили, що в терміни, визначені договором постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (далі - договір).

7.4. Згідно розділу 2 договору за договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору.

7.5. Ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро (в залежності від валюти придбання постачальником товару за зовнішньоекономічними контрактами).

7.6. Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в пункті 2.1 та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). Вартість тари, упаковки в якій постачається товар, входить до ціни товару.

7.7. Згідно розділу 3 договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

7.8. Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.

7.9. У заключних положеннях договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (т. 1 а.с. 9-12).

7.10. На виконання укладеного договору, відповідно до додатку № 1 від 31.03.2022 року, видаткової накладної до нього № 424 від 09.05.2022 року, додатку № 2 від 01.04.2022 року, видаткової накладної до нього №423 від 09.05.2022 року, додатку № 3 від 09.05.2022 року, видаткової накладної до нього № 454 від 19.05.2022 року, додатку № 4 від 09.05.2022 року, видаткової накладної до нього № 502 від 26.05.2022 року, додатку № 5 від 20.05.2022 року, видаткової накладної до нього № 464 від 20.05.2022 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 388 261,50 гривень (т. 1 а.с. 13-22).

7.11. Зазначені додатки, видаткові накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача без заперечень та зауважень та скріплені їх печатками.

7.12. Відповідно до пункту 3 додатків № 1, № 2 покупець взяв на себе зобов`язання сплатити постачальнику 100% вартості товару до 13.05.2022 року.

7.13. У свою чергу, згідно пункту 3 додатків № 3, № 4, № 5 покупець повинен був сплатити постачальнику 100% вартості товару до 01.06.2022 року.

7.14. Як вбачається із банківської виписки, за поставлений товар відповідач 04.11.2022 року розрахувався частково на суму 90 000 гривень (т. 1 а.с. 22).

7.15. З урахуванням часткової оплати заборгованість відповідача за поставлений товар становить 298 261,50 гривень. Доказів сплати суми заборгованості матеріали справи не містять.

7.16. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за поставлений товар позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 554 671,91 гривень заборгованості, у тому числі 298 261,50 гривень основного боргу, 97 825,78 гривень пені, 40 003,25 гривень 20% річних, 77 652,30 гривень штрафу та 40 929,08 гривень втрат від інфляції.

7.17. За результатами розгляду позовної заяви, його було задоволено частково (пункти 1.2.-1.4. даної постанови). Підстави задоволення позову апеляційним господарським судом наведені у пунктах 2.1. - 2.3. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, а також заслухавши пояснення представників сторін у справі, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. Щодо позовних вимог про стягнення суми основного боргу.

8.2.1. Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

8.2.2. За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.2.3. Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.2.4. Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.2.5. Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

8.2.6. Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

8.2.7. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

8.2.8. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

8.2.9. Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

8.2.10. За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

8.2.11. За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

8.2.12. Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

8.2.13. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8.2.14. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

8.2.15. Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

8.2.16. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (статті 632 ЦК України).

8.2.17. Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

8.2.18. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

8.2.19. Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

8.2.20. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.2.21. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

8.2.22. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, а також доказів повернення позивачу товару.

8.2.23. Отримання товару згідно видаткових накладних на зазначену у них вартість товару відповідачем не заперечується, наявність заборгованості зі сплати основного боргу визнається відповідачем, про що зазначено ним у відзиві на позов.

8.2.24. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем 04.11.2022 здійснено часткове погашення суми основного боргу у розмірі 90 000,00 гривень, що підтверджується копією виписки банку по рахунку позивача за 04.11.2022, що міститься у матеріалах справи.

8.2.25. Доказів сплати решти суми основного боргу у розмірі 298 261,50 гривень матеріали справи не містять.

8.2.26. Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.2.27. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за поставлений товар, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

8.2.28. Позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу відповідачем визнано.

8.2.29. Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу за договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 298 261,50 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

8.2.30. Відповідач у частині стягнення суми основного боргу рішення суду першої інстанції не оскаржує.

8.3. Щодо позовних вимог про стягнення про стягнення інфляційних втрат та 20% річних.

8.3.1. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

8.3.2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.3.3. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

8.3.4. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

8.3.5. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

8.3.6. Положення статті 625 ЦК України щодо встановлення в договорі іншого, ніж три проценти річних, розміру процентів від простроченої суми є диспозитивними.

8.3.7. Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

8.3.8. Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

8.3.9. За умовами, викладеними у розділі 7 Договору, у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, покупець відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 20% річних, якщо інший розмір процентів не визначений додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

8.3.10. Судами першої та другої інстанцій встановлено, що додатками до договору інший розмір процентів не визначений, тому з урахуванням умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити 20% річних від простроченої суми боргу.

8.3.11. Враховуючи встановлену судами обох інстанцій обставину щодо прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, визначений сторонами розмір відсотків річних, нараховані позивачем до стягнення 20% річних від простроченої суми заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та заявлені правомірно.

8.3.12. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 40 003,25 гривень 20% річних та 40 929,08 гривень втрат від інфляції. Позовні вимоги в частині стягнення 20% річних та інфляційних втрат відповідачем визнано.

8.3.13. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 20% річних, що нараховані на заборгованість за договором в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що при розрахунку 20% річних позивачем допущено помилку, оскільки останнім включено у період часу, за який здійснено нарахування день фактичної часткової сплати суми заборгованості (04.11.2022).

8.3.14. Такий висновок Господарського суду Вінницької області, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється нарахування річних відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 922/449/21, від 10.04.2019 у справі № 910/13064/17, від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18, у яких зазначено, що при здійснені розрахунку річних та пені, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені та річних.

8.3.15. Здійснивши перевірку за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" нарахованих 20% річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума нарахованих річних складає 39 937,88 гривень, підлягає до задоволення, а у стягненні 20% річних в сумі 65,37 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині. Колегія погоджується із зазначеним висновком.

8.3.16. Також судами обох інстанцій перевірено правомірність нарахування інфляційних втрат, які позивачем нараховані на суму основного боргу за договором в межах визначеного позивачем періоду прострочення, та встановлено, що їх розмір у межах спірних правовідносин становить 43 198,08 гривень.

8.3.17. Проте позивачем розмір інфляційних втрат у позовних вимогах визначено у сумі 40 929,08 гривень.

8.3.18. Приймаючи до уваги, що відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а також те, що сума інфляційних втрат визначена позивачем є меншою ніж сума інфляційних втрат визначена судом, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 40 929,08 гривень.

8.4. Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

8.4.1. Приписами статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

8.4.2. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

8.4.3. Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

8.4.4. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.4.5. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

8.4.6. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.4.7. Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

8.4.8. Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

8.4.9. У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.4.10. При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.4.11. Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

8.4.12. Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

8.4.13. Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

8.4.15. У розділі 7 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

8.4.16. Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та заявлена правомірно.

8.4.17. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за договором, в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суди обох інстанцій дійшли висновку, що при розрахунку пені позивачем допущено помилку, оскільки у період часу, за який здійснено нарахування пені включено день фактичної часткової сплати суми заборгованості (04.11.2022) і її вірний розмір становить 97 662,34 грн, що на 163,44 грн менше, ніж зазначено у розрахунку позивача.

8.4.18. Таким чином, вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою в сумі 97662,34 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 163,44 грн слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

8.4.19. У розділі 7 договору сторони також погодили, що у разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

8.4.20. Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання більше ніж на 10 днів від дати платежу визначеної у додатках до договору, вимога про стягнення штрафу у розмірі 20% від суми несвоєчасно оплаченого товару відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

8.4.21. Твердження відповідача, що зобов`язання по сплаті процентів та штрафних санкцій, зазначених у позовній заяві у відповідача не виникло, оскільки позивач не надсилав письмову вимогу щодо їх сплати, суд відхиляє, оскільки обов`язок покупця по сплаті штрафу та пені за договором виникає в силу умов договору внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання і виконання такого обов`язку не ставиться у залежність від інших подій, зокрема направлення вимоги про сплату штрафних санкцій, тощо.

8.4.22. Судами першої та другої інстанції враховано, що положеннями частини другої статті 231 ГК України передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення зобов`язання.

8.4.23. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

8.4.24. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, що нарахований на суму основного боргу за договором, суд дійшов висновку, що сума штрафу розрахована вірно, тому вимога про стягнення штрафу у сумі 77 652,30 гривень є обґрунтованою.

8.5. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що належне виконання відповідачем свого зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії надзвичайних і невідворотних обставин пов`язаних з несприятливими погодними умовами, а саме посухи в період вегетації рослин в період з 01.06.2020 по 31.08.2020.

8.6. Відповідач зазначив, що внаслідок дії цих обставин зазнав збитків в розмірі 320 175 грн., що підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини №0500-20-1884 від 30.11.2020 виданим Вінницькою торгово-промисловою палатою, розрахунком збитків від 29.10.2020 року, актом обстеження посівів кукурудзи на зерно від 29.10.2020, довідкою з Вінницького обласного центу з гідрометеорології від 30.10.2020 та на момент виникнення у відповідача грошового зобов`язання, щодо оплати вартості товару у останнього на банківському рахунку був від`ємний баланс коштів в розмірі - 590000 грн., що унеможливило виконання грошового зобов`язання, та надалі фінансовий стан не змінився.

8.7. Щодо тверджень відповідача про наявність обставин непереборної сили, які унеможливили належне виконання зобов`язання по оплаті товару за договором.

8.7.1. Згідно статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

8.7.2. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

8.7.3. Положеннями статі 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

8.7.4. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

8.7.5. Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

8.7.6. Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

8.7.7. Як вбачається із матеріалів справи 30.11.2020 року Вінницькою торгово-промисловою палатою видано Фермерському господарству "Дубовий Гай" сертифікат №0500-20-1884 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено форс-мажорні обставини: посуха в період вегетації рослин щодо виконання обов`язку поставити сільськогосподарську продукцію - кукурудзу врожаю 2020 року.

8.7.8. Поряд з тим, Договір між позивачем та відповідачем укладено 18.03.2022 року, тобто після виникнення обставин засвідчених сертифікатом від 30.11.2020 року № 0500-20-1884.

8.7.9. Окрім того, наданий відповідачем сертифікат Вінницької торгово-промислової палати підтверджує неможливість виконання обов`язків Фермерського господарства "Дубовий Гай" за договором поставки № К2004-0601 від 06.04.2020 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна", а не з ТОВ "Агріголд", що є позивачем у цій справі.

8.7.10. Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія (обставина), що звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути та між цією обставиною/подією і неможливістю виконання боржником своїх конкретно визначених зобов`язань за договором існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

8.7.11. Таким чином, як зазначений вище сертифікат ТПП, так і акти обстеження посівів кукурудзи від 29.10.2020 року, на які посилається відповідач, засвідчують обставини, що виникли та сплили задовго до укладення у 2022 році договору між позивачем та відповідачем та між цими обставинами і неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок.

8.7.12. Отже, такі документи не є належними доказами існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором, а також доказами причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, які мали місце у 2020 році та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті товару за договором поставки від 18.03.2022 року, заборгованість за яким є предметом спору у цій справі.

8.7.13. Водночас обставина відсутності у боржника необхідних коштів не вважається непереборною силою (форс-мажорними обставинами) та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договору, заборгованість за яким є предметом спору у цій справі.

8.7.14. Враховуючи наведене, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не встановили наявності форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

8.8. Щодо підстав зменшення заявлених до стягнення суми штрафних санкцій.

8.8.1. У відзиві на позов відповідач, посилаючись на приписи статей 551 ЦК України, 233 ГК України зазначив, що суд має право зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій та просив зменшити штраф та пеню до 1 000 гривень по кожному виду неустойки, в іншій частині позову відмовити.

8.8.2. Цю ж вимогу апелянт (він же відповідач) підтримав і у апеляційній скарзі.

8.8.3. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення суми штрафу та пені, що підлягають стягненню з урахуванням заявленого відповідачем клопотання та обставин справи, судами враховується наступне.

8.8.4. Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

8.8.5. Згідно вимог статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

8.8.6. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

8.8.7. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

8.8.8. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

8.8.9. За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

8.8.10. Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

8.8.11. У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

8.8.12. При цьому, слід враховувати, що правила статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

8.8.13. Судами враховано, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

8.8.14. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

8.8.15. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

8.8.16. Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

8.8.17. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

8.8.18. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

8.8.19. Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19.

8.8.20. Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8.8.21. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, суд звертається до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року під час розгляду справи № 902/417/18.

8.8.22. У пунктах 8.20.-8.22 цієї постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

8.8.23. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

8.8.24. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

8.8.25. У пунктах 8.33, 8.35.-8.36 цієї постанови зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

8.8.26. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Суду у справі "Олюджіч проти Хорватії" від 05.02.2009, заява № 22330/05).

8.8.27. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу суд враховує, що інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом задоволення вимог про стягнення 20% річних та інфляційних втрат, позивачем не подано доказів, які би свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності та підтверджували факт понесення позивачем збитків у зв`язку з простроченням оплати поставленого товару та їх розміру.

8.8.28. Суд також враховує, що неустойка є санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення судом вимоги позивача щодо стягнення 20% річних та інфляційних втрат.

8.8.29. Враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності та враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 від 18.03.2020 року, суд першої інстанції прийшов до висновку за можливе клопотання відповідача про зменшення штрафу та пені задовольнити частково та зменшити розмір пені та штрафу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на 50%, що є співмірним у контексті балансу інтересів обох сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін спору.

8.9. Приймаючи до уваги, що судом визнано обґрунтованим нарахування пені в сумі 97662,34 гривень та штрафу у сумі 77652,30 гривень, з урахуванням зменшення розміру пені та штрафу на 50%, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 48 831,17 гривень та штраф в сумі 38 826,15 гривень, у стягненні решти пені та штрафу слід відмовити з підстав їх зменшення судом.

8.10. Доводи апелянта у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

8.11. Колегія суддів вважає вимогу апеляційної скарги про скасування законного рішення в частині стягнення пені та штрафу та зменшення в цій частині нарахованих сум відповідальності до 1000 грн за кожним видом чи в цілому, безпідставною та необґрунтованою.

8.12. Адже зменшення неустойки до 1000 грн за кожним видом відповідальності - це фактично звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу нівелює такий інститут, як забезпечення зобов`язання.

8.13. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, апелянт у апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.

8.14. За таких обставин апеляційну скаргу Фермерського господарства "Дубовий Гай" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі №902/1373/22 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, Фермерським господарством "Дубовий Гай" за подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі №902/1373/22 сплатив платіжним дорученням/квитанцією №@2PL756431 від 19.06.2023 судовий збір у розмірі 3721,50 гривень.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України питання розподілу судових витрат не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Дубовий Гай" від 17.05.23р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі №902/1373/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/1373/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "01" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.