ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2023 р. Справа№ 917/1289/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 01.02.2023

у справі № 917/1289/22 (суддя Антон Пукас)

за позовом овариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут"

до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"

про стягнення 68 970, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" про стягнення 68 970, 80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором "Про постачання електричної енергії постачальником нежитлових послуг" № 22305821 від 28.08.2019 в частині оплати електричної енергії, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 47 708, 20 грн., у зв`язку із чим позивачем здійснено нарахування пені за період з 01.09.2021 по 23.02.2022 в розмірі 7 301, 39 грн., 3 % річних за 01.09.2019 по 31.08.2022 в розмірі 2 142, 78 грн. та інфляційні втрати за період з 16.09.2019 по 15.07.2022 в розмірі 11 818, 43 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 917/1289/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" - задоволено частково. На підставі рішення суду з Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" підлягає стягненню основний борг - 47 708 грн. 20 коп., пеня 645 грн. 64 коп., 3 % річних 2 142 грн. 78 коп., інфляційні втрати 11 818 грн. 43 коп. та судовий збір 2 385 грн. 47 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 47708,20 грн., яка документально обґрунтована в частині стягнення основного боргу, виходячи з поставки електричної енергії за період з 01.01.2021 по 14.03.2021.

Одночасно судом першої інстанції перевірено наданий позивачем розрахунок пені, та встановлено, що позивачем в порушення частини 6 статті 232 ГК України здійснено нарахування більше ніж за шість місяців. За розрахунками суду першої інстанції арифметично правильним розмір пені є 3 645, 64 грн. В частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, перевіривши додані до позову розрахунки, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснені нарахування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі № 910/1289/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до порушення судом матеріального та процесуального права,

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, як доказ наявності договірних відносин у 2021 році, взято долучену позивачем до позовної заяви комерційну пропозицію № 9-УП на 2021 рік.

Апелянт звертає увагу суду, що він заперечував щодо вказаного документа у відзиві з причин того, що жодних договірних відносин між Центром та ТОВ "Полтаваенергозбут" не було та не могло бути. Більш того, зазначена комерційна пропозиція не може бути належним доказом, адже остання не містить підписів уповноважених представників сторін. Крім того, будь-яких процедур, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" для постачання електричної енергії на 2021 рік, між позивачем та відповідачем не відбувалось, а отже, жодного договору додатком до якого могла бути надана позивачем комерційна пропозиція, не існує.

На переконання апелянта, позивач надаючи на підтвердження своїх вимог підроблені та сфальсифіковані документи, навмисно вводить суд в оману щодо наявності між Центром та ТОВ "Полтаваенергозбут" будь-яких договірних відносин у 2021 році.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у Центру заборгованості на підставі непідписаної та неузгодженої комерційної пропозиції на 2021 рік, яку долучено позивачем як додаток № 3 до типового договору про постачання, строк дії якого закінчився ще 31.12.2019.

Апелянт зазначає, що починаючи з 01.01.2021, позивач здійснював постачання електричної енергії відповідачу без попереднього узгодження та без діючого договору, що суперечить п.п. 3 п. 3.1.6. ПРРЕЕ.

Згідно з п. 3.2.15. ПРРЕЕ у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу. Споживач після отримання повідомлення електропостачальника має право ініціювати зміну електропостачальника у порядку, встановленому в розділі VI цих Правил. У разі недотримання електропостачальником терміну повідомлення відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, про припинення постачання електричної енергії споживачу обсяги спожитої електричної енергії до дати припинення з урахуванням встановленого 20-денного строку враховуються адміністратором комерційного обліку за цим електропостачальником, крім випадку, визначеного цими Правилами.

Апелянт зазначає, що саме на позивача законодавством покладено обов`язок щодо інформування оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії" щодо закінчення строку дії договору постачання електричної енергії, що дає підстави для підключення та виходу на інформаційну платформу постачальника "останньої надії", а отже, саме бездіяльність позивача, яка полягає у невиконанні приписів ПРРЕЕ в частині своєчасного інформування АТ "Полтаваобленерго" як оператора розподілу про закінчення строку дії договору, призвела до того, що постачальником Центру (згідно з наданими оператором розподілу даних) вказано позивача, а не як це передбачено законодавством - постачальника "останньої надії".

На переконання апелянта, він не має нести відповідальність за матеріальні збитки, що сталися у зв`язку з недотриманням ТОВ "Полтаваенергозбут" законодавства та мали наслідком незаконне постачанням позивачем електричної енергії без волевиявлення Центру та укладеного між сторонами договору.

Крім того, апелянт заперечує щодо стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій, оскільки між Центром та ТОВ "Полтаваенергозбут" не укладено жодного договору на 2021 рік, нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання неіснуючого зобов`язання є порушенням вищевказаних норм закону.

З огляду на відсутність правових підстав для нарахування пені, судом першої інстанції неправомірно стягнуто з відповідача 3 645,64 грн. пені.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на надані позивачем розрахунки таких фінансових санкцій, з якими погодився суд першої інстанції, у Центру наявна заборгованість перед ТОВ "Полтаваенергозбут" за договором від 20.08.2019 № 22305821, однак позивач у своїх розрахунках посилається на договір № 22305821 від 02.03.2020, тоді як починає відповідні нарахування у період з жовтня 2019 року.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що посилання відповідача на договори № 22305821/19 від 20.08.2019 та № 22305821/20 від 02.03.2020 не відносяться до спірних правовідносин, проте здійснив та визнав вірним розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за договором № 22305821 від 02.03.2020, який взагалі відсутній у матеріалах справи.

Апелянт вважає, що стягнення 2 142,78 грн. - 3 % річних та 11 818,43 грн. інфляційних втрат є незаконним, необґрунтованим, здійсненим без перевірки природи таких нарахувань та без підтвердження прострочення відповідними доказами.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу позивача

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що факт укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за №22305821 від 20.08.2019р. (договір), шляхом подання відповідачем до ТОВ "ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ" заяви-приєднання, відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК, п. 1.2.8. Правил ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. (далі - ПРРЕЕ), п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р. (в редакції 2018р.), підтверджуються матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до пункту 13.1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 20.08.2019р. сторони погодили, що цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні. Умови, що договір №22305821 від 20.08.2019р. діє до 31.12.2019 даний договір не містить.

Підпунктом 7, 12 п.5.5.1., п. 6.1.1. ПРРЕЕ, п. 13.4., пп. 9 п.6.1. договору передбачено право споживача на звернення до електропостачальника з питань змін договірних умов, розірвання договору, зміни електропостачальника.

Позивач зазначає, що заяв, у порядку, передбаченому ПРРЕЕ та договору, про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №22305821 від 20.08.2019р. від відповідача не надходило, відповідач елекропостачальника не змінював, а тому даний договір не припинив свою дію 31.12.2019р., як помилково зазначає відповідач, а відповідно і після 31.12.2019р. здійснювалося постачання електричної енергії відповідачу на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №22305821 від 20.08.2019р.

Також позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно п. 4.27 ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтверждення факту укладення догвоору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.

У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після припинення дії договорів зі споживачем, який звільняє приміщення, у частині постачання та розподілу електричної енергії на цей об`єкт.

Положеннями підп.12 п.5.5.1 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії має право на звернення до електропостачальника з питання змін договірних умов у порядку, передбаченому цими Правилами.

Позивач зазначає, що відповідач з відповідними зверненнями з питань змін договірних умов у порядку, передбаченому ПРРЕЕ, в тому числі і про намір припинити дію договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №22305821 від 20.08.2019 до позивача не звертався, заяв про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не надавав, а відтак постачання електричної енергії до об`єктів Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", а саме: 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 38, ЕІС-код точки: 484468, 081341 здійснювалося позивачем до 14.03.2021р., а за ЕІС-код точки: 581885 до 01.01.2021р. Факт постачання електричної енергії ТОВ "ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ" до об`єктів відповідача за ІЕС код точки комерційного обліку: 081341, 484468 у січні-березні 2021р. підтверджується листами АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" від 19.09.2022 №04.33/941, від 15.11.2022 №04.33/5247 на адвокатські запити, та не заперечуеться відповідачем.

Позивач зазначає, що на виконання спеціальних обов`язків покладених державою для забезпечення загальносуспільних інтересів, як постачальник універсальних послуг, у відповідності до вимог чинного законодавства та укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг 22305821 від 20.08.2019р., здійснювало постачання електричної енергії до об`єктів відповідача лише з договірною потужністю до 50 кВт. у період з 01.01.2021р. по 14.03.2021р. (до дати зміни електропостачальника).

Постачання електричної енергії на інші об`єкти відповідача з потужністю більше ніж 50 кВт, з 01.01.2021р. у відповідності до підп.4 п.3.4.2 ПРРЕЕ, здійснювалося постачальником "останньої надії".

Факт постачання електричної енергії ТОВ "ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ" до об`єктів відповідача за ІЕС код точки комерційного обліку: 081341, 484468 у січні-березні 2021р. підтверджується листами АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" від 19.09.2022 №04.33/941. від 15.11.2022 №04.33/5247 на адвокатські запити, що не заперечується відповідачем.

Позивач звертає увагу суду, що ДУ "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" не зазначає який саме постачальник здійснював постачання електричної енергії до об`єктів м. Полтава, вул. Соборності, 38 (ЕІС-код точки: 081341) та вул. Миколи Дмитрієва, 3 (ЕІС-код точки: 484468) у період з 01.01.2021 по 14.03.2021. Жодних підтверджуючих документів, зокрема: підписаного договору про постачання електричної енергії на вищезазначені об`єкти у період з 01.01.2021 до 14.03.2021, акт купівлі-продажу електричної енергії видані іншим електропостачальником відповідач до суду не надає, що вказує на необґрунтованість доводів останнього.

Крім того, позивач зазначає, що договір про постачання електричної постачальником універсальних послуг №22305821 від 20.08.2019р. між ТОВ "ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ" та Державною установою "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" не розірвано та ту обставину, що у Полтавській області єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ "ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ", на якого покладені спеціальні для забезпечення загальносуспільних інтересів, доводи відповідача в частині що постачання електричної енергії здійснювалося відповідачу без попереднього узгодження та діючого договору є безпідставними.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" здійснює діяльність з постачання електричної енергії споживачам згідно виданої, на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 575 від 26.06.2018, ліцензії.

01.01.2019 відповідачем (споживач) підписано та направлено до позивача (постачальника) заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до якої відповідач, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, ППРЕЕ та ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в мережі Інтернет за адресою: http://energo.pl.ua* або в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензованої діяльності ТОВ "Полтаваенергозбут", приєднався до умов договору на умовах комерційної діяльності Постачальника № 9- УП.

Судом встановлено, що зазначена заява - приєднання підписана представником споживача - відповідачем.

Згідно додатку 1А до заяви - приєднання затверджено перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача (відповідача): № 62Z885 (адреса об`єкта - м. Полтава, вул. Соборності, 38), № 62Z341 (адреса об`єкта - м. Полтава, вул. Соборності, 38), № 62Z468 (адреса об`єкта - м. Полтава, вул. Миколи Дмитрієва, 3).

За умовами договору постачальник електричної енергії взяв на себе обов`язок з 01.01.2019 продавати електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача (відповідача), а споживач взяв на себе обов`язок оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Розділом 5 договору встановлена ціна, порядок обліку і оплати електричної енергії, зокрема:

- споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначається відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору (пункт 5.1 договору);

- спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника (пункт 5.2 договору);

- ціна на електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1 глави 3 цього договору та у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої регулятором (пункт 5.3 договору);

- ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії" і ПРРЕЕ. Сторони домовилися про те, що ціна на електричну енергію, встановлена регулятором, повинна бути обов`язкова для Сторін з дати її введення в дію (пункт 5.5 договору);

- інформація про діючу ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування (пункт 5.6 договору);

- ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7 договору);

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.8. договору);

- розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.9. договору);

- оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (пункт 5.10 договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. споживач сплачує за вимогою постачальника пеню в розмірі, що зазначається в Комерційній пропозиції (пункт 5.11 договору).

Відповідно до підпункту 1 пункту 6.2 договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Споживач зобов`язується протягом 5 робочих днів до дати постачання електричної енергії новим електропостачальником, але не пізніше дати, зазначеної в цьому договорі, розрахуватися з постачальником за спожиту електричну енергію (підпункт 4 пункту 6.2 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору, цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, фактичного постачання електричної енергії.

Пунктом 13.6 договору передбачено, що дія цього договору також припиняється у наступних випадках: закінчення строку, призупинення дії ліцензії з провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії постачальником або її анулювання; банкрутства або ліквідації постачальника; у разі зміни власника об`єкта споживача; у разі зміни постачальника електричної енергії.

Невід`ємною частиною договору є заява-приєднання, комерційна пропозиція (пункт 13.9. договору).

У Комерційній пропозиції № 9-УП, яка є додатком № 3 до даного договору зазначено:

- оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у постачальника рахунку не пізніше 5-ти робочих днів з дня його отримання, на рахунок зі спеціальним режимом використання, який зазначений в договорі та/або розрахункових документах постачальника. Датою здійснення оплати є дата надходження коштів на рахунок постачальника;

- постачальник до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії та в цей же строк надає його споживачу. Якщо споживач не повернув підписаний акт купівлі-продажу постачальнику протягом 5-ти робочих днів, або не надав повідомлення про наявність розбіжностей, такий акт купівлі-продажу вважається погоджений сторонами. Разом з актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію;

- у разі неотримання споживачем рахунку у визначені цією комерційною пропозицією строки не з вини постачальника, рахунок за фактично спожиту електричну енергію вважається отриманим споживачем 12-го числа місяця, наступного за звітним;

- у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Крім того, за прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання споживач сплачує суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України;

- договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2021. Договір може бути розірвано в інший термін, за ініціативою однієї із сторін в порядку, визначеному чинним законодавством України, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач в порушення умов договору за електричну енергію розрахувався не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків, з огляду на у відповідача виникла заборгованість з основного боргу - 47 708, 20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач надає до суду окрім зазначеного вище договору з додатками рахунки, акти та рахунки за договором за спірний період січень - березень 2022 на загальну суму 47 708, 20 грн., адвокатський запит від 09.09.2022 та лист АТ "Полтаваобленерго" від 19.09.2022 № 04.33/941, з якого вбачається, що за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 постачальником електричної енергії відповідачу визначено позивача із зазначення обсягів споживання.

Також до відповіді на відзив на позовну заяву позивачем додано адвокатський запит № 02/11 від 02.11.2022 та відповідь АТ "Полтаваобленерго" від 15.11.2022 № 04.33/5247, з якої вбачається, що постачальником електричної енергії відповідачу до ЕІС-кодів точок комерційного обліку № 62Z341, № 62Z468 в січні, лютому та до 14.03.2021 березня 2021 за точкою комерційного обліку № 62Z341 визначено позивача.

Відповідач заперечуючи щодо задоволення позову, надав до матеріалів справи наступні докази:

- договір укладений між позивачем та відповідачем № 22305821/19 від 20.08.2019 про закупівлю електричної енергії, строк дії до 31.12.2019;

- договір між позивачем та відповідачем про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.03.2020, строк дії до 31.12.2020;

- лист позивача від 10.12.2020 № 17-01/2004, в якому зазначає про припинення постачання електричної енергії за 24:00 години 31.12.2020 за договором за ЕІС-кодом точки комерційного обліку № 62Z885;

- договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 30.03.2021, укладений між позивачем та ДПЗД "Укрінтеренерго";

- акти ДПЗД "Укрінтеренерго" за період з 01.01.2021-31.03.2021 за наслідком виконання договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 30.03.2021 з доказами їх оплати;

- додаткову угоду № 1 про закупівлю послуг з постачання електричної енергії від 31.03.2021 до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", в якій визначено очікуваний обсяг постачання електричної енергії за АТ "Полтаваобленерго" за період з 01.01.2021-31.03.2021, а саме за січень - 2 446 кВт/год, за лютий - 5 204 кВт/год, за березень - 5 204 кВт/год, а також визначено, що останній набирає чинності з 01.01.2021 та діє по 31.12.2021, а в частині постачання електричної енергії до 31.03.2021;

- додаткову угоду № 2 від 18.05.2021 до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", в якій визначено фактичний обсяг постачання електричної енергії за АТ "Полтаваобленерго" за період з 01.01.2021-14.03.2021, а саме за січень - 2 446 кВт/год, за лютий - 3 985 кВт/год, за березень - 1768 кВт/год;

- договір № 218/21 від 03.05.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладений між Відповідачем та ТОВ "ВІМК", зі строком постачання з 05.03.2021 до 31.12.2021 та актом прийняття-передавання товарної продукції за березень 2021 за даним договором, з доказом його оплати.

Оскільки відповідачем вимоги Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" виконано не було, спожита електроенергія за період з 01.01.2021 по 14.03.2021 не оплачена, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача 47 708, 20 грн. основної суми заборгованості, пеня за період з 01.09.2021 по 23.02.2022 у розмірі 7 301, 39 грн., 3% річних за період з 01.09.2019 по 31.08.2022 у розмірі 2 142, 78 та інфляційні втрати за період з 16.09.2019 по 15.07.2022 в розмірі 11 818, 43 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підписав заяву-приєднання споживача з 01.01.2019 до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах договору із закріпленим переліком об`єктів точок комерційного обліку, які зазначено судом вище.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК та пункту 3.1.7 ПРРЕЕ, підписавши вказану заяву-приєднання (акцептувавши її) відповідач засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору.

Таким чином, з моменту акцептування вказаного договору в установленому ПРРЕЕ порядку, позивач та відповідач набули всіх прав та обов`язків за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинного законодавством України.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно пункту 1.2.7. ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих правил) та укладається в установленому цими правилами порядку.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Частиною 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що електропостачальники мають право, серед іншого, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. При цьому ч. 3 ст. 58 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до пункту 3.1.7 ППРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

Пунктом 1.2.15 ППРЕЕ передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором щодо здійснення поставки електричної енергії в період з 01.01.2021 по 14.03.2021 на суму 47 708, 20 грн., в обсягах закріплених в актах та рахунках за договором.

Відповідачем не надано доказів сплати за поставлену електричну енергію в період з 01.01.2021 по 14.03.2021 на суму 47 708, 20 грн. за договором, а також заперечень відповідача щодо фактичного споживання, визначених позивачем обсягів електроенергії у спірному періоді, водночас зазначається про споживання електричної енергії додатково від двох іншим контрагентів на підставі укладених договорів.

Заперечення відповідача щодо позову з підстав відсутності у нього зобов`язання по сплаті позивачу коштів за спожиту електроенергію у період з 01.01.2021 по 14.03.2021 в зв`язку зі зміною постачальника електроенергії колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав відповідач, та набуває чинності з дати подання відповідачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем (відповідачем) у заявці-приєднанні.

Пунктом 4.27 ПРРЕЕ у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи від нового або від попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкта.

Відповідно до статті 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Частина 1 статті 654 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Підпунктом 12 пункту 5.5.1. ПРРЕЕ закріплено, що споживач електричної енергії має право на звернення до електропостачальника з питання змін договірних умов у порядку, передбаченому цими Правилами.

Як встановлено судом вище, в матеріалах справи відсутність докази, які б свідчили про розірвання договору за згодою сторін, оформленою належним чином, або в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, колегія погоджується з доводами позивача, що постачання електричної енергії до об`єктів відповідача здійснювалось позивачем до 14.03.2021 за ЕІС-кодами точок комерційного обліку № 62Z341, № 62Z468 та до 01.01.2021 за точкою № 62Z885.

Встановлене вище також підтверджується з листа АТ "Полтаваобленерго" від № 04.33/5247 від 15.11.2022, № 04.33/941 від 19.09.2022.

Відповідач у відзиві також посилається на те, що позивач та відповідач 20.08.2019 укладали договір про закупівлю електричної енергії № 22305821/19, відповідно до пункту 1.1. умов якого позивач (учасник) зобов`язався у 2019 році поставити відповідачу (замовнику) електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок замовника, а замовник прийняти та оплатити вартість спожитої (купленої) електричної енергії, послугу з розподілу та здійснювати інші платежі згідно з умовами цих договорів.

Відповідно до пункту 10.1 договору № 22305821/19 від 20.08.2019, останній поширюється на правовідносини, які відбулися між сторонами з 01.01.2019, і діє до 31.12.2019.

Також відповідач посилається на договір № 22305821/20 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.06.2020, строком дії до 31.12.2020.

Проте, предметом позову у цій справи є вимоги про стягнення боргу за активну електричну енергію за період січня-березня 2021 року, а відтак на спірні правовідносини вказані договори свою дію не розповсюджують. Таким чином, заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Доводи відповідача із посиланням на укладення договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" з ДПЗД "Укрінтеренерго" на постачання електричної енергії на усі об`єкти відповідача у період з 01.01.2021 по 31.03.2021 та договору про постачання електричної енергії № 218/21 від 05.03.2021 з ТОВ "ВІМК", строком постачання електричної енергії з 05.03.2021 по 31.12.2021, на переконання суду не є достатніми задля спростування факту постачання електроенергії за спірний період позивачем при тому, що укладення договорів з іншими постачальникам не є підставою для припинення дії договору та не звільняє відповідача від його виконання.

Колегією суду враховано доводи позивача про те, що вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію об`єкту за ЕІС-код точки обліку: 62Z885 (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 38) позовна заява не містить, оскільки з 01.01.2021 позивач не здійснював постачання електричної енергії для даної точки комерційного обліку, однак на інші 2 точки обліку Центру за ЕІС-кодом точки обліку: 62Z341, 468 (електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт) позивач у відповідності до вимог чинного законодавства здійснював постачання електричної енергії як постачальник універсальних послуг відповідачу, в результаті чого останнім спожито - 5144 кВт*год, лютому 2021р. - 5678 кВт*год, березні 2021р. - 2162 кВТ*год, що відображено у актах купівлі-продажу електричної енергії та рахунках на оплату за спірний період.

Вищезазначені обставини відповідачем не спростовано, а відповідно не надано доказів постачання електричної енергії у спірний період за ЕІС-кодом точки обліку: 62Z341, 468 не позивачем.

Постачання відповідачу електричної енергії ТОВ "ВІМК" за договором про постачання електричної енергії № 218/21 від 05.03.2021 почалося з 15.03.2021, що також визнається відповідачем у відзиву на позовну заяву (аркуш 5, абзац 8) та на що звертає увагу суду позивач.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором в розмірі 47 708, 20 грн. є документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних за 01.09.2019 по 31.08.2022 в розмірі 2 142, 78 грн. та інфляційні втрати за період з 16.09.2019 по 15.07.2022 в розмірі 11 818, 43 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів)= 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Частиною 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суд у складі Касаційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 30.10.2019 у справі № 756/2781/16-ц.

Судом враховано, що відповідачем не надано до матеріалів справи заперечень щодо порядку нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат (в тому числі в частині періоду таких нарахувань, які передуються сумі основного борг за спірний період) та визначених позивачем дат отримання рахунків за спірний період.

Апеляційний суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, зазначає, що позивачем в порушення припису частини 6 статті 232 ГК України здійснено нарахування більше ніж за шість місяців у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що арифметично правильним розрахунком пені є 3 645, 64 грн. (розраховано із врахуванням шестимісячного строк окремо щодо кожного платежу за спірний період).

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснені нарахування є обґрунтованими, арифметично правильними, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією до уваги, оскільки не спростовують правильного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Наведені в апеляційні скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, отже рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 917/1289/22 є обґрунтованим, таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Розподіл судових витрат

Оскільки постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 917/1289/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 917/1289/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 917/1289/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка