РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2023Справа № 910/3826/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі"

про стягнення 2 310 674,07 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Мотуренко Ю.А. за довіреністю від 06.01.2023 року № 06/01-10;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" (далі - відповідач) про стягнення 2 310 674,07 грн., з яких: 1 127 677,83 грн. - основний борг, 462 518,02 грн. - пеня, 531 266,23 грн. - інфляційні втрати, 110 274,55 грн. - 3 % річних, 78 937,44 грн. - штраф.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем у серпні, жовтні та листопаді 2019 року обов`язку з оплати наданих Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 20.05.2019 року № 0631-02024, у зв`язку з чим за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у вищенаведених розмірах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

28.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 24.03.2023 року про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року відкрито провадження у справі № 910/3826/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.04.2023 року.

У підготовчому засіданні 26.04.2023 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 31.05.2023 року.

У підготовчому засіданні 31.05.2023 року суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/3826/23 на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 27.06.2023 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.06.2023 року підготовче провадження у справі № 910/3826/23 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 18.07.2023 року.

У судовому засіданні 18.07.2023 року оголошувалася перерва до 22.08.2023 року.

08.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 07.08.2023 року № 02-4-1/678, в яких останній вказав, що сума неоплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" заборгованості за послуги з передачі електричної енергії за жовтень-листопад 2019 року складає 1 127 667,83 грн. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" вказало, що сума основної заборгованості відповідача складається з боргу, що виник на підставі акту приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії за жовтень 2019 року в розмірі 503 340,00 грн., акту приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії за листопад 2019 року в розмірі 769 363,01 грн. та акту коригування приймання-передачі послуги за серпень 2019 року в розмірі 95 959,08 грн., з урахуванням актів коригування до акту приймання-передачі за липень 2019 року (- 78 192,18 грн.), за жовтень 2019 року (- 66 440,38 грн.) та за листопад 2019 року (- 96 352,20 грн.), що відображено в акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 року по 08.03.2023 року. Зважаючи на викладене, позивач вказував, що відповідачем не сплачено заборгованість за послуги з передачі електричної енергії за період з жовтня по листопад 2019 року в розмірі 1 127 667,83 грн. Означені пояснення та додані до них документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.08.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням письмових пояснень від 07.08.2023 року № 02-4-1/678, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 22.08.2023 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, на адресу суду не направив.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копії ухвал від 27.06.2023 року про призначення судового розгляду справи № 910/3826/23 на 18.07.2023 року та від 18.07.2023 року про оголошення в судовому засіданні перерви до 22.08.2023 року були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення з трек-номерами 701 та 953 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 121, офіс 199.

Проте, зазначені відправлення (як і решта здійснених судом відправлень на адресу відповідача) вручені Товариству з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" не були з посиланням на відсутність відповідача за вищезазначеною адресою.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Усі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 22.08.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.05.2019 року між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", правонаступником якого є позивач (далі - ОСП), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" (далі - користувач) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0631-02024 (далі - Договір), за умовами якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору.

Вказаний правочин, а також додаткова угода від 20.05.2019 року до нього, підписані уповноваженими представниками їх сторін та скріплені печатками зазначених суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 1.2 Договору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

Відповідно до пункту 3.1 Договору його ціна визначається згідно з діючим на момент надання Послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором, та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з пунктом 4.1 цієї угоди для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяг Послуги:

- плановий обсяг Послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць;

- визначення фактичного обсягу Послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем (додаток 2). З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що планова та фактична вартість Послуги (грн) за цим Договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт*год) за розрахунковий період на тариф на Послугу, затверджений Регулятором (грн/МВт*год). На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Судом встановлено, що у ІІ півріччі 2019 року діяли тарифи на послуги з передачі електричної енергії, встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятора) від 07.06.2019 року № 954 та від 12.07.2019 року № 1411.

За умовами пунктів 6.1, 6.2 Договору розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим Договором є 1 календарний місяць. Користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості Послуги ОСП наступний чином:

- 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:

- 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

- 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

- 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

- 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі зміни планових обсягів Послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів Послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів Послуги; сплачує вартість Послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів Послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів Послуги.

Згідно з пунктом 6.5 наведеного правочину користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

У пункті 6.6 Договору його сторони погодили, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7 Договору встановлено, що у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7.1 Договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за Послугу. Цьому праву ОСП кореспондує встановлений підпунктом 3 пункту 9.3 Договору обов`язок користувача здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 10.1 Договору планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 (п`яти) робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої Послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої Послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

Згідно з пунктом 10.4 Договору акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі або отриманої з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими стороною, зокрема, на третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

За умовами пункту 14.1 Договору останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 року. Якщо користувач не направив ОСП у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору, повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору ОСП (позивач) протягом серпня, жовтня та листопада 2019 року надав відповідачу послуги з передачі електричної енергії, а також направив на адресу користувача відповідні акти приймання-передачі послуги від 31.08.2019 року за серпень 2019 року на суму 2 229 164,29 грн. (з урахуванням акту коригування від 02.01.2020 року на суму 95 959,08 грн.), від 31.10.2019 року за жовтень 2019 року на суму 503 340,50 грн. (з урахуванням акту коригування від 30.03.2020 року на суму -66 440,38 грн.) та від 30.11.2019 року за листопад 2019 року на суму 769 363,01 грн. (з урахуванням акту коригування від 18.05.2020 року на суму -96 352,20 грн.). Крім того, позивач долучив до матеріалів справи копію акту від 28.11.2019 року коригування до акту приймання-передачі за липень 2019 року на суму -78 192,18 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення ОСП своїх зобов`язань.

Однак, всупереч умовам Договору відповідач вартість отриманих протягом жовтня-листопада 2019 року послуг з передачі електричної енергії (з урахуванням вищенаведених актів коригування) не виконав, заборгувавши таким чином Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" 1 127 677,83 грн.

Зважаючи на викладені обставини, а також враховуючи несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за надані послуги у серпні 2019 року, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 714 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до Преамбули вказаного закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у загальному розмірі 1 127 677,83 грн. підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав жодних документів, які свідчать про відсутність чи погашення наведеної заборгованості перед ОСП, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Беручи до уваги неналежне виконання користувачем своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" 462 518,02 грн. пені, нарахованої на прострочені суми несвоєчасно оплачених відповідачем актів приймання-передачі послуги за серпень 2019 року та жовтень-листопад 2019 року (з урахуванням актів корегування), з яких: 20 154,09 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 229 164,29 грн. за актом від 31.08.2019 року в період з 20.09.2019 року по 29.09.2019 року, а також 442 363,96 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 127 678,00 грн. за актами від 31.10.2019 року та від 30.11.2019 року в період з 05.12.2019 року по 26.04.2022 року.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 6.7 Договору сторони погодили, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку, ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 462 518,02 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок, зокрема, при визначенні початкової дати періоду прострочення та кількості днів за відповідний період прострочення оплати послуг за актом від 30.11.2019 року, що призвело до заявлення суми вказаної штрафної санкції у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 6.5 Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

З матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі послуги від 31.08.2019 року за серпень 2019 року на суму 2 229 164,29 грн., направлений ОСП рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 132, був отриманий користувачем 16.09.2019 року, акт приймання-передачі послуги від 31.10.2019 року за жовтень 2019 року на суму 503 340,50 грн., направлений ОСП рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 500, був отриманий користувачем 29.11.2019 року. Ці обставини відповідачем під час розгляду справи спростовані не були.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що надана позивачем копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 500 не може підтверджувати факт вручення представнику відповідача акту приймання-передачі послуги від 30.11.2019 року за листопад 2019 року, оскільки дата вручення цього відправлення (29.11.2019 року) настала раніше у часі дня складення самого акту (30.11.2019 року).

У той же час, у матеріалах справи наявна копія адресованого відповідачу листа Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 06.07.2020 року № 01/24097, опису вкладення у цінний лист та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 318, а також довідки відділення поштового зв`язку від 25.07.2020 року про закінчення терміну зберігання цього відправлення, які підтверджують факт направлення позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі", зокрема, оригіналу акту приймання-передачі послуги за листопад 2019 року від 30.11.2019 року.

Отже, з урахуванням положень пунктів 6.5, 10.4 Договору, підтверджене матеріалами справи прострочення відповідачем оплати вартості послуг за актом приймання-передачі послуги за листопад 2019 року від 30.11.2019 року настало з 01.08.2020 року (а не з 05.12.2019 року, як вказано позивачем у його розрахунку).

Враховуючи наведене, стягненню з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає пеня, яка за обрахунком суду складає 371 897,50 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 90 620,52 грн. цієї штрафної санкції слід відмовити.

Також, у позовній заяві Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" просило суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 78 937,44 грн., що становить 7 % від суми простроченого понад тридцять календарних днів платежу.

Положеннями частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом пункту 6.7 Договору за прострочення терміну розрахунків понад тридцять календарних днів з користувача додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Оскільки нарахована позивачем санкція за прострочення понад тридцять календарних днів оплати послуг за актами за жовтень-листопад 2019 року на загальну суму 1 127 677,83 грн., яка становить 78 937,44 грн., відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням Договору, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" штрафу в наведеному розмірі.

У той же час суд звертає увагу на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу (якою є передбачена Договором санкція, що обчислюється у відсотках від суми неналежно виконаного зобов`язання) та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 року в справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих за Договором послуг, позивач також просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" 110 274,55 грн. 3 % річних, нарахованих на прострочені суми несвоєчасно оплачених відповідачем актів приймання-передачі послуги за серпень 2019 року та жовтень-листопад 2019 року (з урахуванням актів корегування) у період з 20.09.2019 року по 17.02.2023 року, а також 531 266,23 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості користувача в розмірі 1 127 677,83 грн. протягом грудня 2019 року - січня 2023 року згідно з наданим ОСП розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених аналогічних методологічних помилок при визначенні початкової дати періоду прострочення та кількості днів за відповідний період прострочення оплати послуг за актом від 30.11.2019 року, що призвело до заявлення сум вказаних компенсаційних виплат у завищених розмірах.

Зважаючи на наведені обставини та враховуючи власний обрахунок суду, стягненню з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає 96 450,06 грн. 3 % річних та 528 202,14 грн. інфляційних втрат, у той час як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 13 824,49 грн. 3 % річних та 3 064,09 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати наданих послуг з поставки електричної енергії за Договором протягом спірного періоду.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лео Індастрі" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 121, офіс 199; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; ) 1 127 677 (один мільйон сто двадцять сім тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 83 коп. основного боргу, 371 897 (триста сімдесят одну тисячу вісімсот дев`яносто сім) грн. 50 коп. пені, 78 937 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 44 коп. штрафу, 96 450 (дев`яносто шість тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 06 коп. 3 % річних, 528 202 (п`ятсот двадцять вісім тисяч двісті дві) грн. 14 коп. інфляційних втрат, а також 33 047 (тридцять три тисячі сорок сім) грн. 47 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.08.2023 року.

Суддя В.С. Ломака