СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Харків Справа № 905/85/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.

та представників учасників справи:

від заявника не з явився; від боржника Кобук Р.А. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні

Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства

Таскомбанк, м. Київ на додаткову ухвалу господарського суду Донецької області від

26.06.2023 року у справі №905/85/23,

за заявою - Акціонерного товариства Таскомбанк, м. Київ,

до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод

металургійного обладнання, м. Костянтинівка

про відкриття провадження у справі про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 02.05.2023 року заяву Акціонерного товариства Таскомбанк, м. Київ (далі-Кредитор) від 25.01.2023 року про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання, м. Костянтинівка (далі-Боржник) залишено без розгляду.

До господарського суду Донецької області 15.05.2023 року від Боржника надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 140000,00 грн в порядку ст.ст.126,129 ГПК України.

Додатковою ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2023 року у справі №905/85/23 вищезазначена заява задоволена частково, стягнуто з Кредитора на користь Боржника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. В задоволенні вимог заяви в іншій частині судом відмовлено.

Кредитор, не погодившись з означеною додатковою ухвалою суду, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просив скасувати додаткову ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2023 року у справі №905/85/23 та відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що приймаючи додаткову ухвалу в даній справі, господарський суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не надав оцінки діям сторін відповідно до вимог ст. 130 ГПК України, які призвели до залишення заяви без розгляду та обсягу наданих адвокатом послуг в межах справи №905/85/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2023 року, зокрема, призначено справу № 905/85/23 до розгляду на 21.08.2023 р. о 10:20 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 131.

У судовому засіданні 21.08.2023р. представник Кредитора просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати додаткову ухвалу суду першої інстанції, надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник Боржника заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, зазначав, що додаткова ухвала суду відповідає вимогам діючого законодавства, а обсяг наданих адвокатом послуг підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткова ухвала скасуванню, виходячи із наступного.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України установлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що спірні процесуальні правовідносини між сторонами регулюються спеціальними нормами Кодексу України з процедур банкрутства (далі- КУзПБ), оскільки ухвалою господарського суду Донецької області від 02.05.2023 року залишено заяву Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, тобто до моменту відкриття судом самої справи, отже справа при цьому не розглядалася.

За змістом ст.1 КУзПБ, сторонами у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є боржник (особа, що неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав) та кредитор ( особа, що має підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника), отже статусу позивача та відповідача в розумінні вищенаведених вимог господарського законодавства, сторони не набували.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ст.11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України , законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ч.6 ст.12 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За змістом ст.2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України , іншими законами України.

Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Безпосередньо нормами КУзПБ порядок відшкодування судових витрат не передбачений, проте сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17).

Статтею 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Судова колегія вважає безпідставним посилання Боржника на норми ст.129 ГПК України при вирішення заявленого питання, оскільки встановлений в ній порядок стосується вже розглянутої справи та можливості співвіднести результат її розгляду не тільки самим розподілом, але також й можливості встановити суму , яка такому розподілу підлягає.

Тобто, стягнення з Кредитора компенсації понесених Боржником витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення заяви без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій Кредитора.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17, від 14.03.2023 у справі №911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Надаючи оцінку відповідним діям Кредитора на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статями 55, 124 Конституції України безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості заявлених вимог.

Аналогічні вимоги містяться в ч.2 ст.8 КУзПБ, якої передбачено право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство як у боржника, так і у кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до суду з заявою б/н від 25.01.2023р. про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання».

Ухвалою 31.01.2023 р. Господарський суд Донецької області залишив вказану заяву без руху через ненадання до поданої через систему електронний суд додатків, на які він посилався в обґрунтування заяви та які визначені заявником у розділі «Додатки».

Ухвалою суду першої інстанції від 06.02.2023р., прийнято до розгляду заяву Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника та призначено підготовче засідання на 21.02.2023р..

Разом з тим, вказаною ухвалою господарський суд розглянув та визнав необґрунтованою, недоведеною та такою , що не підлягає задоволенню заяву Боржника від 03.02.2023р. щодо зловживання процесуальними правами з боку Кредитора через повторну заяву останнього про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника та встановив, що з боку заявника відсутнє зловживання процесуальними правами. Зазначений висновок суду мотивований посиланням на вимоги ч. 7 ст. 39 КУзПБ, що дозволяють повторне зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом, а також на відсутність доказів подання до суду одночасно декількох заяв Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Зазначеною ухвалою запропоновано Боржнику надати відзив на заяву Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство із зазначенням заперечень щодо вимог заявника, відомостей про загальну суму заборгованості, наявного майна рахунків в установах банків та інших фінансово-кредитних установах, доказів необґрунтованості вимог заявника (за наявності), тощо.

Боржником 27.02.2023р. до суду першої інстанції надано відзив на заяву Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, за змістом якого він заперечував проти поданої заяви, зокрема, вважав, що наявні підстави про відмову у відкриття провадження за поданою заявою та наголошував на необхідності врахування судом преюдиційних обставин, встановлених у справі №905/1029/22, склад учасників у якій є тотожним з даною. Також вважав, що у даній справі відсутні ознаки неплатоспроможності з боку Боржника.

Будь-яких відомостей чи заяв про понесені або очікувані витрати на правову допомогу, що пов`язані з розглядом заяви Кредитора, Боржником до відзиву не надано.

У зв`язку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 21.02.2023 про звільнення судді Чорненької І.К. у відставку, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, для розгляду справи №905/85/23 визначено суддю Левшину Г.В.

Ухвалою від 07.03.2023р. прийнято справу №905/85/23 до провадження, призначено підготовче засідання суду на 04.04.2023 року, але через заявлені клопотання представниками обох сторін, ухвалою господарського суду Донецької області від 04.04.2023р. дату підготовчого засідання призначено на 02.05.2023р.

На адресу суду 01.05.2023р. від Кредитора надійшла заява про відкликання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, за змістом якої останній просив суд залишити без розгляду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника та повернути заявнику авансовану на депозитний рахунок господарського суду Донецької області грошову винагороду арбітражного керуючого у справі 905/85/23 у розмірі 60300,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.05.2023 р. на підставі п 5 ч.1 ст.226 ГПК України заяву Кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство залишено без розгляду.

На адресу суду 15.05.2023р. від Боржника надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 140000,00 грн в порядку ст.ст.126, 129 ГПК України.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «КЗМО» надано: Договір №Ю7-АО/23 про надання професійної правничої допомоги від 05.01.202 з Додатковою угодою № 4/1 від 03.05.2023 до даного Договору; рахунок фактуру № 33 від 24.04.2023; платіжну інструкцію №168 від 27.02.2023 та акт приймання-передачі наданих послуг № 62 від 05.05.2023.

Будь-якого посилання на умови ст.130 ГПК України, а також конкретного визначення необґрунтованості будь-яких дій Кредитора, що зумовили таке звернення - заява Боржника не містить.

Ухвалою господарського суду Донецької від 22.05.2023р. прийнято заяву від 08.05.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 140000,00 грн. до розгляду; розгляд заяви призначено на 30.05.2023 на 12:15 год.; запропоновано Акціонерному товариству Таскомбанк у разі наявності заперечень по суті заяви боржника про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 140000,00 грн., подати їх суду у строк до дати проведення судового засідання.

У запереченнях, поданих до суду першої інстанції 24.05.2023р., Кредитор, зокрема, висловив незгоду з обсягом послуг, наданих адвокатським об`єднанням Боржнику, вважав його непідтвердженим первинними документами. Також зазначав, що додаткова угода №4/1 від 03.05.2023р. до договору та акт приймання-передачі наданих послуг №62 від 05.05.2023р. були підписані вже після закриття провадження у справі №905/85/23.

Оскаржуваною ухвалою від 26.06.2023 р. заяву представника Боржника про винесення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з Кредитора 40000,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Ухвала суду містить посилання на ст.130 ГПК України, проте не містить посилання на необґрунтованість дій Кредитора, що зумовили таке стягнення в розумінні ч.5 зазначеної норми.

Відповідне стягнення суд першої інстанції обґрунтовував посиланням на вимоги ст.ст.123, 126, 129 ГПК України, проаналізувавши матеріали заяви від 08.05.2023р. та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що Боржнику адвокатським об`єднанням в особі адвокатів у межах даної справи надавалась професійна правнича допомога та надавалась вона за фіксовану плату.

Суд зазначив, що обумовлена із клієнтом плата не залежить від складових та обсягу кожної із означених категорій, витрат часу надання послуг, а Акт №62 від 05.05.2023р. здачі- прийняття робіт (надання послуг) відображає зміст та обсяг господарської операції, що відповідає умовам укладеного договору про надання правової допомоги №107-АО/23 від 05.01.2023р.

Суд проаналізував надані договори надання банківських послуг, іпотечні договори, договори застави, здійснення контррозрахунків заборгованості та дійшов висновку, що підготовка стратегії захисту у справах №905/1029/22 та №905/1030/22 передувала викладенню позиції у справі №905/85/23, та фактично відтворювала стратегію захисту у цій справі, але у даній справі розгляд вимог кредитора та заперечень боржника по суті фактично не здійснювався через відкликання заяви Кредитора.

Суд взяв до уваги повторення Боржником своєї правової позиції у справах №905/1029/22, №905/1030/22 та №905/85/23 та дійшов висновку про надмірність включення останнім обсягу тих самих послуг, що надано у межах інших справ та формування за його рахунок витрат для відшкодування в межах даної справи.

Суд вважав заявлену суму відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 140000,00грн. у даній справі не виправданою та вбачав розумним, обґрунтованим та пропорційним відшкодувати вартість послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції такий, що не ґрунтується на вимогах ст.130 ГПК України за наступних підстав.

Оскільки за змістом ч.5 ст.130 ГПК України йдеться про компенсацію вже здійснених Боржником витрат, пов`язаних з розглядом справи, а не про розподіл судових витрат, посилання суду на необхідність дослідження розумності, виправданості та обґрунтованості таких витрат заявника є вірним.

Разом з тим, таке обґрунтування в наданій Боржником заяві відсутнє, у відповідній частині останній обмежується посиланням на укладення між сторонами додаткової угоди №4/1 від 03.05.2023р. до договору про надання правової допомоги №107-АО/23, за змістом якої сторони погодили надання клієнту правової допомоги щодо судового супроводу інтересів клієнта під час розгляду Господарським судом Донецької області у підготовчому судовому засіданні питання порушення провадження про банкрутство у справі №905/85/23, узгодивши за це фіксовану суму в українських гривнях, що є еквівалентною 3500,00 доларів США, з врахуванням відкликання Кредитором заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Наданий підписаний акт №62 від 05.05.2023р. здачі-прийняття робіт (надання послуг), з якого вбачається надання Боржнику об`єднанням послуг загальною вартістю 140000,00 грн. без ПДВ (еквівалентно 3500,00 доларів США за курсом відповідно до умов додаткової угоди №4) у вигляді оцінки правової позиції заявника, формування стратегії захисту клієнта для спростування підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, підготовка проектів відзиву, заяв, пояснень з питання порушення провадження у справі про банкрутство, клопотань та заяв з процесуальних питань, участь у судових засіданнях - відсутність такого обґрунтування не усуває.

Крім того, за змістом наведеної процесуальної норми йдеться про компенсацію витрат саме внаслідок необґрунтованих дій заявника, проте про наявність таких дій Боржником у відповідній заяві не зазначено, з її змісту вбачається намір останнього відшкодувати витрати саме в порядку ст.129 ГПК України, вважаючи, що даний спір розглянутий по суті та він є управненою стороною.

За таких обставин судова колегія позбавлена можливості встановити відповідні дії самостійно та на стадії апеляційного перегляду справи, оскільки це суперечить принципам рівності сторін, змагальності, диспозитивності господарського процесу та правовій визначеності.

Відсутність встановлених судом необґрунтованих дій заявника, унеможливлює відшкодування за рахунок останнього витрат боржника, у тому числі на правову допомогу адвоката, на підставі ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.

З огляду на те, що Боржник не довів законні підстави для стягнення компенсації понесених витрат на правничу допомогу, а суд першої інстанції не дослідив відповідність нормам закону заявлених підстав до такого стягнення в розумінні приписів ч.5 ст.130 ГПК України, судова колегія суду вважає помилковими висновки господарського суду про наявність підстав для стягнення з Кредитора на користь Боржника витрат на професійну правничу допомогу.

За таких підстав, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржувана ухвала суду прийнята при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права , у зв`язку з чим на підставі п.п. 1,4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржувана додаткова ухвала підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Товариство з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання, зі стягненням на користь Кредитора сплаченої суми судового збору .

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 130, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Таскомбанк, м. Київ на додаткову ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2023 року у справі №905/85/23- задовольнити.

Додаткову ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2023 року у справі №905/85/23 - скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 140000,00 грн. відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання (85103, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна, буд.3, ) на користь Акціонерного товариства Таскомбанк (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2684,00грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний 31.09.2023р

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна