РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023Справа № 910/6558/23
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» (01010, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕВАНДОВСЬКА, будинок 3-Б)
до проСадівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва (02132, місто Київ, ОСОКОРКИ, ВУЛИЦЯ САДОВА, 53-61) визнання незаконним та скасування рішення правління, визнання членом товариства
Представники:

від Позивача: Сидоров А.І. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Шевченко М.Я. (представник на підставі довіреності);

Сірик В.В. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва (надалі також - «Відповідач») про визнання незаконним та скасування рішення правління, визнання членом товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання незаконним та скасування рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформлене п.2 протоколу від 19.03.2023 року, визнання членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва з 31.01.2014 року.

Одночасно з позовною заявою, Позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва дві 28.04.2023 року у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 року відкрито провадження у справі №910/6558/23, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2023 року.

18.05.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.05.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про доповнення позовних вимог, якою просив суд доповнити позовні вимоги наступними вимогами: визнати недійсним пункт ІІ.1 статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого протоколом правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва №7 від 25.08.2011 року; визнати недійсним п.3.1 статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого протоколом загальних зборів членів Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва №46 від 13.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 року в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» про доповнення позовних вимог від 23.05.2023 року по справі №910/6558/23 відмовлено.

У підготовче судове засідання 24.05.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Позивачу строк до 5 днів з 25.05.2023 року для надання відповіді на відзив, встановлено Відповідачу строк до 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено підготовче судове засідання на 14.06.2023 року.

05.06.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

08.06.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

14.06.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правничу допомогу.

У підготовче судове засідання 14.06.2022 року з`явились представники позивача та відповідача. Представник Позивача заявив клопотання про долучення письмових доказів

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про долучення доказів до матеріалів справи, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 05.07.2023 року.

27.06.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення.

05.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення проти клопотання Позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

05.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

05.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

У підготовче судове засідання 05.07.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено письмові пояснення до матеріалів справи; а докази, долучені до письмових пояснень, залишено без розгляду, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, зобов`язано Відповідача надати для огляду в наступному судовому засіданні оригінал журналу реєстрації поставнов правління СТ "Сонячний", відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про об`єднання справ в одне провадження, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.07.2023 року.

26.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

У судове засідання 26.07.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 23.08.2023 року.

У судове засідання 23.08.2022 року з`явились представники позивача та відповідача. Представник Позивача заявив клопотання про повернення до підготовчого провадження та поновлення процесуального строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Позивача.

В судовому засіданні 23 серпня 2023 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23 серпня 2023 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Рішенням правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформленим п.2 протоколу від 19.03.2023 року, вирішено вважати, що ПрАТ «Київспецмонтаж» не є членом товариства, запропоновано Голові правління укласти з ПрАТ «Київспецмонтаж» договір. (т.1 а.с.70-73)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказане рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформлене протоколом від 19.03.2023 року, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» є власником земельної ділянки АДРЕСА_1. 31 січня 2014 року ПрАТ «Київспецмонтаж» звернулося до СТ «Сонячний» із заявою №60 про прийняття Позивача до членів кооперативу «Сонячний», до якої було додано довідку з Головного управління статистики, свідоцтво про реєстрацію юридичної особи, державний акт на земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Правлінням СТ «Сонячний» було прийнято рішення про прийом ПрАТ «Київспецмонтаж» до членів Садівничого товариства, після чого Товариству було оформлено та видано членську книжку Садівничого товариства «Сонячний» від 31.01.2014. Зазначена вище членська книжка Товариства підписана Головою правління та секретарем СТ «Сонячний», а також скріплена печаткою останнього. Позивачем 02.03.2014 було у повному обсязі сплачено вступний внесок у розмірі 650,00 грн., а також вчасно та у повному обсязі сплачувалися членські внески і нараховані суми за використану електроенергію, що відображено у членській книжці, оплата по якій виконувалася по 2017р. З грудня 2017р. розрахунки проводяться через банк. Підтвердженням прийому ПрАТ «Київспецмонтаж» до членів Садівничого товариства «Сонячний» є довідки Відповідача від 02.03.2014 та від 10.04.2016 №29, якими підтверджено вказану обставину. Таким чином, з 31.01.2014 Позивач набув статусу члена СТ «Сонячний» та отримав права члена вказаного Садівничого товариства, у тому числі брати участь у діяльності Садівничого товариства та його управлінні, обирати та бути обраним в його керівні органи; користуватися майно Садівничого товариства, вносити пропозиції щодо покращення діяльності Садівничого товариства, усунення недоліків в роботі його органів управління та посадових осіб; брати участь у засідання Правління Садівничого товариства при розгляд, щодо яких ним було подано заяву або пропозицію; звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю Садівничого товариства, його посадових осіб, із запитами, пов?язанами з членством у Садівничому товаристві, його діяльністю та діяльністю його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити; тощо. В подальшому, у період з 2014 по 2016 роки включно, Позивачем було збудовано на земельній ділянці АДРЕСА_1 садовий будинок з двома поверхами, загальною площею 436,80 кв.м., що підтверджується копіями декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.06.2014 №KB46 та декларацією про готовність до експлуатації об?єкта від 10.02.2016 №КВ32. Також, Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано Позивачу довідку від 03.12.2015 №050/08-10549 про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва. У період з січня 2014 по квітень 2023 рік ПрАТ «Київспецмонтаж» має статус члена СТ «Сонячний», сплачує членські та інші внески, а також нараховані суми за використану електроенергію, тощо. Будь-яких зауважень чи претензій щодо членства Позивача у Садівничому товаристві ніхто не пред?являв, у тому числі і правління Відповідача. Враховуючи викладене, Відповідач не визначє Позивача членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, однак Законом України «Про кооперацію» передбачено право юридичних осіб бути членами кооперативів, а дії Відповідача суперечать попередній його поведінці. За таких підстав, просить Суд визнати незаконним та скасувати рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформлене п.2 протоколу від 19.03.2023 року, визнати Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва з 31.01.2014 року.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що статутом не передбачено можливість юридичних осіб бути членами товариства, а земельна ділянка Позивача не входить до складу земель колективного садівництва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №617/1432/16 (провадження № 61-17024св18) зазначено, що згідно з чинним законодавством України садове товариство може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація, тоді як від обраної організаційно-правової форми для садового товариства залежать порядок його державної реєстрації, а також порядок здійснення ним діяльності та основним правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є його статут.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційна - правова форма Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва - обслуговуючий кооператив. (т.1 а.с.75)

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Таким чином, садівничий кооператив є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За умовами частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Отже, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 01.10.2019 у справі №910/7554/18 та від 17.12.2019 у справі №904/4887/18.

Статтею 8 Закону України "Про кооперацію" визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю. Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Статутом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів садового товариства, оформленого протоколом №7 від 25.08.2011 року, визначено, що обслуговуючий кооператив "садівниче товариство "Сонячний" Дарницького району м. Києва є добровільним об`єднанням громадян, проживаючих чи працюючих в м. Києві. Воно здійснює свою діяльність на земельній ділянці, виділеній в безстрокове користування для організації колективного саду рішенням Київського міськвиконкому від 4 червня 1979 року №746/6 загальною площею 12 гектарів за адресою Дарницький район, „Між озерний" з кількістю ділянок 441 розміром 450-600 кв. метрів кожна ділянка. (т.1 а.с.176-186)

Згідно з розділом ІІ п.1 Статуту членом товариства може бути кожен громадянин, проживаючий в м. Києві, та досягнув 18-ти річного віку, і виявив бажання і здатний приймати участь у здійсненні цілей товариства.

У п.5 розділу ІІ Статуту визначено, що приймання у члени Товариства виконується по письмовій заяві громадянина, що вступає правлінням Товариства в межах одного місця з дня подачі заяви. Кожний що вступає в члени Товариства вносить вступний внесок. Кожний що вступає стає членом Товариства після сплати ним вступного членського внеску. Правління Товариства видає кожному члену Товариства на протязі місяця з дня прийому членську книжку.

Вищим органом управління товариства є загальні збори. (розділ IV п.2 Статуту)

Правління Товариства є виконавчим органом товариства, підзвітним у своїй роботі загальним зборам (зборам уповноважених) членів Товариства. (розділ IV п.7 Статуту)

Статутом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів товариства, оформленого протоколом №46 від 13.12.2016 року, визначено, що членом Товариства можуть бути повнолітні громадяни України, які на законних підставах користуються земельною ділянкою, розташованою на території Товариства, та які підтримують мету, завдання Товариства, визнають його Статут та сплачують вступні, членські, цільові та інші внески. (п.3.1) (т.1 а.с.204-212)

Згідно з п.3.2 Статуту прийом в члени Товариства проводиться Правлінням за письмовою заявою особи, що вступає. Після сплати необхідних внесків Правління видає прийнятому в члени Товариства членську книжку. Рішення Правління про прийняття в члени Товариства підлягає затвердженню загальними зборами (Зборами уповноважених) його членів.

У п.5.2 Статуту визначено, що органами управління Товариства є: Загальні збори, Збори уповноважених та Правління. Органом, що здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства, є Ревізійна комісія.

Вищим органом управління Товариства є Загальні збори членів Товариства. Загальні збори приймають рішення з будь-яких питань діяльності Товариства. Можуть скасовувати рішення інших органів, прийняті з порушеннями. (п.5.2.2 Статуту)

Рішення Загальних зборів (Зборів уповноважених) з таких питань: затвердження Статуту Товариства, внесення змін до Статуту, прийняття до Товариства та виключення з нього вважаються прийнятими, якщо за них проголосувало не менш як присутніх на зборах членів Товариства (уповноважених). (п.5.2.11 Статуту)

Згідно з п.5.4.1 Статуту правління Товариства є виконавчим органом Товариства. Керується у своїй діяльності Статутом та рішеннями Загальних зборів (Зборів уповноважених). Здійснює управління Товариством в період між Загальними Зборами та щорічно звітує перед загальними зборами про діяльність.

Засідання Правління правомочні приймати рішення, якщо на них присутні не менше 2/3 членів Правління. Рішення приймається більшістю голосів від загальної кількості членів Правління. Якщо інше не встановлено рішенням Загальних зборів (Зборів уповноважених). Протоколи засідань Правління підписуються Головою та, членами Правління зберігаються у справах Товариства. (п.п.5.4.11-5.4.13 Статуту)

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2012 року між Приватним акціонерним товариством «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» (Покупець) та ОСОБА_1 (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Львушкіною С.А. за реєстровим №4224, за умовами якого ПРОДАВЕЦЬ продав, а ПОКУПЕЦЬ купив земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки № :90:888:0002. Земельна ділянка має наступні межі: А до Б - Міські землі, не надані у власність чи користування; Б до В - ОСОБА_9 ; В до Г - ОСОБА_10 ; Г до А - ОСОБА_4 . (т.1 а.с.16-21)

01.11.2013 року між Приватним акціонерним товариством «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» та Садовим товариством «Сонячний» було укладено Договір безоплатного користування електричною енергією лінією ПрАТ «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» №48. (т.1 а.с.24-32)

Згідно з Актом передачі - приймання майна в тимчасове користування від 16.12.2013 року згідно з Договором №48 від 01.11.2013 року Власник передав, а «Користувач» прийняв в тимчасове безоплатне користування: повітряну електролінію 380 В від ТП-4811 до садового будинку на АДРЕСА_2 в садовому Товаристві « Сонячний » довжиною 620 м. п. з застосуванням електрокабелю марки СИП-4, перерізом 4*93. (т.1 а.с.33-35)

Заявою №60 від 31.01.2014 року Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» в особі директора Грозного Ю.В. (відповідальна особа ОСОБА_6 ) просило правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва прийняти його до членів кооперативу. (т.1 а.с.36)

31.01.2014 року Садівничим товариством «Сонячний» Дарницького району м. Києва видано Приватному акціонерному товариству «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» членську книжку у Садівничому товаристві «Сонячний», з якої вбачається, що Позивачем 02.03.2014 року сплачено внесок при вступі в товариство у розмірі 650 грн., а також сплачувались членські внески за 2014-2017 р.р. й за електроенергію. (т.1 а.с.37-39)

Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» здійснювало оплату за електроенергію АДРЕСА_1 за період грудень 2017 р. - квітень 2023 р., що підтверджується виписками по рахунку Позивача. (т.1 а.с.40-49)

Згідно з довідками Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва від 02.03.2014 р., №29 від 10.04.2016 р., виданими Приватному акціонерному товариству «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» в особі директора Грозного Ю.В., він (вони) дійсно є членами СТ «Сонячний» з 31.01.2014 р. (т.1 а.с.50-51)

На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» побудувало садовий будинок літ. А загальною площею 436,80 кв.м., що підтверджується деклараціями про початок виконання будівельних робіт від 26.06.2014 №KB46, про готовність до експлуатації об?єкта від 10.02.2016 №КВ32, довідкою Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.12.2015 №050/08-10549 про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва. (т.1 а.с.52-63)

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно з розділом ІІ п.1 Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів садового товариства, оформленого протоколом №7 від 25.08.2011 року (який підлягав застосуванню станом на момент подання Позивачем заяви про вступ 31.01.2014 року), членом товариства може бути кожен громадянин, проживаючий в м. Києві, та досягнув 18-ти річного віку, і виявив бажання і здатний приймати участь у здійсненні цілей товариства.

Враховуючи викладене, Суд зазначає, що статутом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва станом на момент подання Позивачем заяви про вступ 31.01.2014 року не було передбачено право юридичних осіб бути членом вказаного товариства.

Крім того, положеннями Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів товариства, оформленого протоколом №46 від 13.12.2016 року, також не передбачено право юридичних осіб бути членом Товариства, зокрема, у п. 3.1 визначено, що членом Товариства можуть бути повнолітні громадяни України, які на законних підставах користуються земельною ділянкою, розташованою на території Товариства, та які підтримують мету, завдання Товариства, визнають його Статут та сплачують вступні, членські, цільові та інші внески.

Суд зазначає, що станом на момент розгляду даної справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження визнання недійсними п.1 розділу ІІ Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого рішенням загальних зборів членів садового товариства, оформленого протоколом №7 від 25.08.2011 року, й п.3.1 Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого рішенням загальних зборів членів товариства, оформленого протоколом №46 від 13.12.2016 року, а тому Суд приймає до уваги вказані положення статутів при розгляді даної справи.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо невідповідності вказаних положень Статутів Відповідача нормам Закону України «Про кооперацію», які визначають, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, оскільки вказаний перелік осіб, які можуть бути членами кооперативу, визначається конкретним кооперативом самостійно в кожному окремому випадку при здійсненні його діяльності. Крім того, вказані норми не є імперативними, а альтернативними, надаючи суб`єктам кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів, право вибору щодо їх членів.

За таких підстав, враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що Позивач, як юридична особа, не наділена правом бути членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва відповідно до положень його статутів, положення яких є чинними станом на момент розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» визначено, що законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів садового товариства, оформленого протоколом №7 від 25.08.2011 року (який підлягав застосуванню станом на момент подання Позивачем заяви про вступ 31.01.2014 року), вступ до Товариства здійснюється на підставі письмової заяви громадянина, що вступає правлінням Товариства в межах одного місця з дня подачі заяви, кожний що вступає в члени Товариства вносить вступний внесок, кожний що вступає стає членом Товариства після сплати ним вступного членського внеску. Правління Товариства видає кожному члену Товариства на протязі місяця з дня прийому членську книжку.

В той же час, Судом встановлено, що заявою №60 від 31.01.2014 року Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» в особі директора Грозного Ю.В. (відповідальна особа ОСОБА_6 ) просило правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва прийняти його до членів кооперативу. 31.01.2014 року Садівничим товариством «Сонячний» Дарницького району м. Києва видано Приватному акціонерному товариству «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» членську книжку у Садівничому товаристві «Сонячний», з якої вбачається, що Позивачем 02.03.2014 року сплачено внесок при вступі в товариство у розмірі 650 грн., а також сплачувались членські внески за 2014-2017 р.р. й за електроенергію. Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» здійснювало оплату за електроенергію АДРЕСА_1 за період грудень 2017 р. - квітень 2023 р., що підтверджується виписками по рахунку Позивача.

Згідно з довідками Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва від 02.03.2014 р., №29 від 10.04.2016 р., виданими Приватному акціонерному товариству «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» в особі директора Грозного Ю.В., він (вони) дійсно є членами СТ «Сонячний» з 31.01.2014 р.

Крім того, згідно з заявами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 01.06.2023 року, 13.06.2023 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бояринцевою В.В. за реєстровими №№573, 640, які працювали головою правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, останні підтвердили факт прийняття Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» до членів Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва. (т.2 а.с.103-104)

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 червня 2022 року по справі №916/700/21 зазначено, що усталеною є практика, відповідно до якої членська книжка садівника визнається тим документом, який підтверджує, що певна особа є членом садівничого кооперативу. Зокрема, у постановах від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 25.10.2019 у справі №509/1760/16-ц, від 24.06.2021 у справі №916/3581/19 Верховний Суд вважав доведеною обставину того, що особа є членом садівничого кооперативу, якщо була надана книжка садівника. При цьому не вимагалось надання додаткових доказів, зокрема, документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку із зазначенням кадастрового номеру та інших.

Враховуючи викладене, Суд зазначає, що на виконання вимог статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого рішенням загальних зборів членів садового товариства, оформленого протоколом №7 від 25.08.2011 року, Приватне акціонерне товариство «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» подало письмову заяву про вступ до членів Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, сплатило вступний внесок, а Відповідач в свою чергу видав членську книжку, тобто сторонами вчинені конклюдентні дії на підтвердження факту прийняття Позивача до членів Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва.

За приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому, справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Крім того, Суд вважає, що встановлені обставини приводять до висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, Відповідач своїми конклюдентними діями із видачі членської книжки Приватному акціонерному товариству «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» підтвердив факт прийняття останнього до членів Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, а рішенням правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформленим п.2 протоколу від 19.03.2023 року, вирішено вважати, що ПрАТ «Київспецмонтаж» не є членом товариства, що свідчить про те, що Відповідач діє всупереч своїй попередній поведінці.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач просив Суд визнати незаконним та скасувати рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформлене п.2 протоколу від 19.03.2023 року.

Рішенням правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформленим п.2 протоколу від 19.03.2023 року, вирішено вважати, що ПрАТ «Київспецмонтаж» не є членом товариства, запропоновано Голові правління укласти з ПрАТ «Київспецмонтаж» договір. (т.1 а.с.70-73, 202-203)

У п.5.2 Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженим рішенням загальних зборів членів товариства, оформленого протоколом №46 від 13.12.2016 року, визначено, що органами управління Товариства є: Загальні збори, Збори уповноважених та Правління. Органом, що здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства, є Ревізійна комісія.

Згідно з п.5.4.1 Статуту правління Товариства є виконавчим органом Товариства. Керується у своїй діяльності Статутом та рішеннями Загальних зборів (Зборів уповноважених). Здійснює управління Товариством в період між Загальними Зборами та щорічно звітує перед загальними зборами про діяльність.

Засідання Правління правомочні приймати рішення, якщо на них присутні не менше 2/3 членів Правління. Рішення приймається більшістю голосів від загальної кількості членів Правління. Якщо інше не встановлено рішенням Загальних зборів (Зборів уповноважених). Протоколи засідань Правління підписуються Головою та, членами Правління зберігаються у справах Товариства. (п.п.5.4.11-5.4.13 Статуту)

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу:

здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень;

представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами;

укладає угоди між кооперативом та іншими особами;

діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років.

Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу.

Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу, формує виконавчу дирекцію та виконує функції, делеговані йому правлінням кооперативу.

Виконавчий директор несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків, визначених контрактом та статутом кооперативу.

Отже, з наведеного вбачається, що приписи статті 16 Закону України «Про кооперацію» й положення Статуту Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, затвердженого рішенням загальних зборів членів товариства, оформленого протоколом №46 від 13.12.2016 року, визначають компетенцію виконавчого органу кооперативу в частині здійснення управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу.

Суд зазначає, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Однак, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму;

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства;

- відсутність протоколу загальних зборів.

Для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів) товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому законом та статутом порядку також порушує його права, зокрема право на участь у загальних зборах товариства та, відповідно, на участь в управлінні товариством, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними.

Проте, при зверненні до суду з вказаним позовом Приватним акціонерним товариством «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» не зазначено жодних підстав для визнання рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформленого п.2 протоколу від 19.03.2023 року, незаконним із посиланням на належні норми чинного законодавства України, які визначають підстави для визнання незаконним й скасування такого рішення.

За вказаних обставин, Суд дійшов висновку, що прийняте рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформлене п.2 протоколу від 19.03.2023 року, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства України, в межах наданих повноважень правління Відповідача, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним й скасування. Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача в частині того, що земельна ділянка Позивача не входить до складу земель колективного садівництва, оскільки вказане спростовується вищенаведеними й оціненими Судом доказами та не впливає на суть прийнятого рішення у даній справі.

Таким чином, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення правління Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва, оформленого п.2 протоколу від 19.03.2023 року, не було доведено невідповідність такого рішення нормам чинного законодавства України або визначеній законом компетенції органу, а тому в цій частині позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог Позивача в частині визнання Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва з 31.01.2014 року, Суд зазначає.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

За таких обставин, Суд зазначає, що саме на Позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 по справі №912/1856/16, від 14.05.2019 по справі №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №910/7164/19.

Приватним акціонерним товариством «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» заявлено вимогу саме про визнання Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» членом Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва з 31.01.2014 року. Проте, обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не призводить до захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, оскільки задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не призведе до відновлення прав позивача, а рішенням суду має вирішуватись саме питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин. Також заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» до Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення правління, визнання членом товариства є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

Відповідачем заявлено про стягнення з Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2023 року між адвокатом Матвієвським А.О. (Адвокат) та Садівничим товариством «Сонячний» Дарницького району м. Києва (Клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги №1/01052023, за змістом якого Адвокат приймає на себе зобов?язання надати правову допомогу Клієнту з наступних питань та у таких обсягах: 1.1.Надання усних та (за необхідності) письмових консультацій з усіх правових питань, що виникають з приводу спору між Садівниче товариство «Сонячний» та ПрАТ «Київспецмонтаж». що розглядається судами України в межах судової справи No 910/6558/23. 1.2. Підготовка відзиву на позов ПрАТ «Київспецмонтаж» у судовій справі No 910/6558/23 та інших процесуальних документів. 1.3. За додатковою домовленістю, що оформлюється доповненням до цього договору, представництво інтересів Клієнта в судах усіх інстанцій та юрисдикцій, а також інших державних та недержавних органах, організаціях та установах з питань пов?язаних зі спором між Садівниче товариство «Сонячний» та ПрАТ «Київспецмонтаж», що розглядається судами України в межах судової справи No 910/6558/23. (т.2 а.с.95-96)

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано Акт виконання робіт по договору від 09.06.2023 року на суму 30 000 грн. 00 коп., платіжну інструкцію №348 від 12.06.2023 р. на суму 10000 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що Матвієвський А.О.. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю КВ №000637 від 15.07.2019 року. (т.2 а.с. 97)

Згідно з Актом надання виконання робіт по договору від 09.06.2023 року Сторони погодили, що Адвокатом 01.05.2023 р. проведено зустріч з уповноваженою особою Клієнта - Головою правління СТ «Сонячний» Нестеровою Іриною Олександрівною, на проведення зустрічі та надання первинної усної консультації Адвокатом витрачено і годину часу; Адвокатом проведено вивчення та юридичний аналіз позову ПрАТ «Київспецмонтаж», що розглядається судами України в межах судової справи №910/6558/23, та доданих до нього документів, на вивчення та юридичний аналіз позову ПрАТ «Київспецмонтаж», що розглядається судами України в межах судової справи № 910/6558/23, та доданих до нього документів Адвокатом витрачено 1.5 годин часу; Адвокатом проведено аналіз судової практики Верховного Суду та досліджені висновки суду, щодо застосування норм права, на які посилається у своєму позові ПрАТ «Київопецмонтаж», у подібних відносинах, на пошук та аналіз судової практики Верховного Суду Адвокатом витрачено 1 годину часу; Адвокатом 04.05.2023 р. проведено зустріч з уповноваженою особою Клієнта - Головою Правління Садівниче товариство «Сонячний» Нестеровою Іриною Олександрівною; Адвокатом 08.05.2023 р. підготовлено відзив на позов ПрАТ «Київспецмонтаж» у судовій справі Ne 910/6558/23 та передано його у вигляді електронного документу уповноваженій особі Клієнта - Голові правління Садівниче товариство «Сонячний» (ЕДРПОУ 24256307) Нестеровій Ірині Олександрівні, на підготовку відзиву на позов ПрАТ «Київспецмонтаж» у судовій справі №910/6558/23 Адвокатом витрачено 2.5 години часу; Адвокатом надано усну консультацію щодо порядку та строків подання відзиву на позов та процесуальних наслідків його подання (не подання), на надання усної консультації Адвокатом витрачено 0.5 години часу; Адвокатом 02.06.2023 р. підготовлено заперечення на відповідь на відзив ПАТ «Київспецмонтаж» та надано усну консультацію щодо порядку та строків його подання, на підготовку заперечення на відповідь на відзив та надання усної консультації Адвокатом витрачено 1.5 години часу. Загалом на виконання робіт в межах Договору про надання правової допомоги від 01.05.2023 р. Адвокатом витрачено 9.5 годин часу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Крім того, Суд враховує, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, Суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, доходить висновку про те, що з Позивача на користь Відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. і саме вказаний розмір суд вважає співрозмірним по відношенню до обсягу фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» до Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення правління, визнання членом товариства - відмовити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КИЇВСПЕЦМОНТАЖ» (01010, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕВАНДОВСЬКА, будинок 3-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 04012615) на користь Садівничого товариства «Сонячний» Дарницького району м. Києва (02132, місто Київ, ОСОКОРКИ, ВУЛИЦЯ САДОВА, 53-61, Ідентифікаційний код юридичної особи 24256307) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 серпня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин