ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" серпня 2023 р. Cправа № 902/541/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Глобі А.С.

за участю представників

прокурор Клименко Д.С., службове посвідчення №072232 від 01.03.2023;

позивача Ломако Євгеній Олегович, витяг з ЄДРЮОФОПтаГФ (в режимі ВКЗ);

відповідача Ковальова Н.С., довіреність №8271 від 10.01.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020), в інтересах держави в особі

Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01601)

до: Акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601)

про витребування майна вартістю 50599 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Акціонерного товариства "Укртелеком" про витребування у Акціонерного товариства "Укртелеком" на користь держави в особі Фонду державного майна України, захисну споруду цивільного захисту - сховище №00056 площею 86,8 м.кв., що знаходиться за адресою: пр. Коцюбинського, 28, м. Вінниця.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі №902/541/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08 травня 2023 року.

На визначену судом дату в судове засідання 08.05.2023 з`явились прокурор та представники сторін.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 05.06.2023 о 12:00 год.

09.05.2023 до суду від позивача надійшли пояснення щодо позовної заяви.

29.05.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує та просить відмовити.

01.06.2023 до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує твердження відповідача та просить позов задовольнити.

На визначену дату в судове засідання 05.06.2023 з`явились прокурор та представники сторін.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 26.06.2023 о 12:00 год.

На визначену дату в судове засідання 26.06.2023 з`явились прокурор та представник відповідача.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 16.08.2023.

Враховуючи не явку в судове засідання представника позивача, суд повідомив останнього шляхом оформлення телефонограми, докази чого наявні в матеріалах справи.

10.08.2023 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача №10-25-19872 від 08.08.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка 15.08.2023 надійшла до суду засобами поштового зв`язку.

Ухвалою суду від 14.08.2023 задоволено вище вказану заяву представника позивача.

На визначену дату в судове засідання 05.06.2023 з`явились прокурор та представники сторін, при цьому представник позивача приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові, поясненнях та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.08.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В позовній заяві прокурором зазначено, що Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2004 № 2704 оформлено право власності за відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» на об`єкти нерухомого майна, а саме будівлі та споруди дирекції ВАТ «Укртелеком», що розташовані по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниця Вінницької області.

Відповідно до п. 2 зазначеного рішення, виконавчим комітетом Вінницької міської ради видано ВАТ «Укртелеком» свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28, у яких фактично розташована захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 - 104003 та станом на 01.04.2012 (в ході проведення комісійної перевірки) - 10403/1/1) площею 86,8 м2, а саме: літери «А» - підвал -пр.№1-№9 - 86,8 кв.м. - цокольний поверх - пр.№ 1 - № 73 - 1702,1 кв.м. - 1 поверх - пр. № 1 - № 45 - 839,4 кв.м. - II поверх - пр. № 1 -№ 29 - 838,1 кв.м. - III поверх - пр. № 1 - № 20 - 876,2 кв.м. - IV поверх - пр. № 1- № 21 - 868,8 кв.м. Всього по літері «А» - 5211,4 кв.м. - літери «Б» - 1 поверх - пр. №1: № 1 - № 4 - 127, 5 кв.м. - літери «Г» - 1 поверх - пр. № 1: № 1 - № 2 - 169, 8 кв.м. Загальна площа - 5634, 2 кв.м.

Згідно рішення Загальних зборів акціонерів від 14.06.2011 № 8 ВАТ «Укртелеком» змінило своє найменування на ПАТ «Укртелеком».

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртелеком», які відбулися 22.04.2021, змінено повне найменування Товариства українською мовою з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на Акціонерне товариство «Укртелеком» та скорочене найменування українською мовою з ПАТ «Укртелеком» на АТ «Укртелеком».

Водночас АТ «Укртелеком» є правонаступником ПАТ «Укртелеком» та ВАТ «Укртелеком».

Згідно інформації архівної справи Державного архіву Вінницької області встановлено, що будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниця належать на праві приватної власності ВАТ «Укртелеком» (на даний час - АТ «Укртелеком»), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2022.

Як вбачається з матеріалів та інформації ФДМ України від 04.01.2023, на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» проведено перевірку ПАТ «Укртелеком», за результатом якої встановлено, що під час приватизації до переліку приміщень включений об`єкт цивільної оборони - захисна споруда цивільного захисту, сховище 00056, що знаходиться по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниці, з інвентарним номером 104003 (станом на 01.04.2000 ) та 104003/1/1 (станом на 01.04.2012), яке приватизації не підлягало та перебуває у державній власності.

Так, згідно із Додатком № 2 до наказу ВАТ «Укртелеком» від 21.02.2000 № 41 «Про затвердження заключного балансу УДПЕЗ «Укртелеком» станом на 01 січня 2000 року та складання передавального балансу у зв`язку із заснуванням Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» об`єкти цивільної оборони до статутного фонду ВАТ «Укртелеком» не увійшли.

Таким чином, під час корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» до статутного фонду та у власність підприємства вказаний об`єкт цивільної оборони - захисна споруда цивільного захисту (сховище) не передавалося, а залишилося у державній власності.

Однак, як вбачається з матеріалів архівної справи, при оформленні права приватної власності на приміщення по пр. Коцюбинського, 28 у м. Вінниці, наказ № 4 1 з додатками ВАТ «Укртелеком» до виконавчих органів Вінницької міської ради не надавалися, в результаті чого протиправно оформлено право власності на об`єкт цивільної оборони - сховище 00056, та включено його до статутного капіталу товариства.

Також, наявність в будівлі по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці Вінницької області, що належить АТ «Укртелеком» на праві приватної власності, сховища № 00056 підтверджується паспортом сховища від 01.11.2000, обліковою карткою сховища від 09.09.2019 (підписана ПАТ «Укртелеком»), інформацією та матеріалами Фонду державного майна України, у т.ч. підтверджена АТ «Укртелеком».

На час прийняття рішення виконавчим комітетом Вінницької міської ради діяли Закон України «Про цивільну оборону», який набрав чинності 06.03.1993, та Закон України «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру», який набрав чинність 25.07.2000, та втратили чинність саме з прийняттям, 02.10.2012, Кодексу цивільного захисту України. Так, відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, до захисних споруд цивільної оборони належать сховища та протирадіаційні укриття (ст. 10 Закону України «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру»).

Всупереч викладеному, захисна споруда цивільного захисту (сховище під обліковим записом № 00056), державної форми власності була приватизована.

Враховуючи викладене, на переконання прокурора, спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056, що розташоване за адресою: пр. Коцюбинського, 28, у м. Вінниці, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, приватизація яких заборонена законом, а тому набуття АТ «Укртелеком» його у приватну власність є протиправним.

Зважаючи на те, що спірне майно вибуло з державної власності з порушенням вимог чинного законодавства, вбачаються правові підстави для витребування спірного нерухомого майна, а саме захисної споруди цивільного захисту - сховища 00056, розташованого в приміщенні № 28 по пр. Коцюбинського у м. Вінниці, площею 86,8 м2, з чужого незаконного володіння АТ «Укртелеком» на користь держави в особі Фонду державного майна України.

За твердженням прокурора, набуття захисної споруди цивільного захисту АТ «Укртелеком» у приватну власність порушено інтереси держави в особі Фонду державного майна України, як власника об`єктів державної власності, що прямо визначено ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», оскільки протиправно оформлено право власності на нерухоме майно, яке не могло бути передано у приватну власність, що суперечить вимогам законодавства, що регулює правовий режим щодо обігу об`єктів державної власності з обмеженою оборотоздатністю, зокрема захисних споруд цивільного захисту. На даний час такий об`єкт - сховище, перебуває у приватній власності.

Отже, держава в особі ФДМ України як власник волю на відчуження спірного нерухомого майна не виявляла. Таким чином, захисна споруда цивільного захисту - сховище, перебуває у приватній власності поза волею власника - без прийняття ним відповідного рішення. Оскільки держава в особі ФДМ України не розпорядилася захисною спорудою цивільного захисту у передбачений законом спосіб, Вінницька міська рада відчужила її без вираження на це волі власника.

Факт не звернення Фонду державного майна України до суду з відповідним позовом, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень та нездійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

За інформацією Фонду державного майна України від 23.01.2023, наданою на лист прокуратури № 50/173вих -23 від 04.01.2023, заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом щодо повернення захисної споруди цивільного захисту по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниці - сховища № 00056 площею 86,8 м2, не вживались. Окрім того, у даному листі Фонд не заперечував щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру на захист інтересів держави.

Дані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави з вимогою про витребування у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння АТ «Укртелеком» захисну споруду цивільного захисту - сховище 00056 площею 86,8 м2, що розташоване за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28.

У письмових поясненнях Фонд державного майна України зазначає, що оформлення та реєстрація за ВАТ «Укртелеком» права власності на розташоване за адресою: м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28 нерухоме майно, у якому фактично розташована захисна споруда цивільного захисту, є протиправним.

Реєстрація права власності на об`єкт цивільної оборони спричинило фактичне відчуження об`єкту державної власності на користь (у власність) товариства всупереч положенням ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» внаслідок чого порушені інтереси держави і суспільства в цілому.

Захисна споруда цивільного захисту розташована за адресою: м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, не могла бути внесена до статутного фонду ПАТ «Укртелеком» на праві приватної власності, а ПАТ «Укртелеком» не могло набути право приватної власності на спірну захисну споруду.

Разом з тим, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2011 р. № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Укртелеком», але перебуває на його балансі», ПАТ «Укртелеком» надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011 (далі - Перелік станом на 30.09.2011). В Переліку станом на 30.09.2011 були відсутні захисні споруди цивільного захисту, які розташовані у будівлях вузла зв`язку по пр. Коцюбинського, 28 у м. Вінниці.

У свою чергу, територіальна комісія по Вінницькій області, яка була утворена відповідно до спільного наказу Фонду та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 «Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі» (із змінами) та яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, надали до Фонду відомості, зокрема про захисні споруди - сховище № 20400/1/1, що знаходиться за адресою, м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, та на яке оформлено право власності за ПАТ «Укртелеком».

З метою виконання вищезазначеного рішення Уряду Фонд листами від 21.07.2017 № 10-24-14343 та від 15.12.2017 № 10-24-24022 надіслав на адресу ПАТ «Укртелеком» перелік об`єктів цивільної оборони (захисних споруд цивільного захисту), які не увійшли до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» та потребують розмежування між Фондом та Адміністрації Держспецзв`язку, а також запропонував ПАТ «Укртелеком» надати до Фонду оформлене належним чином доповнення до переліку державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, зокрема щодо зазначених об`єктів цивільної оборони, а також терміново вжити заходи щодо скасування права власності за ПАТ «Укртелеком» на захисні споруди (на які оформлено право власності за товариством).

ПАТ «Укртелеком» листом від 25.01.2018 № 145-вих-80Д73 1-8ОД913, зокрема повідомило, що захисні споруди - сховище № 20400/1/1 та № 104003/1/1, що розташовані за адресою: м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 28, входили до складу будівель, які передавались до статутного капіталу (у власність) товариства зазначивши при цьому, що товариство мало достатньо правових підстав для оформлення права власності на зазначені будівлі, а також про неможливість вчинення товариством відповідних дій щодо припинення прав власності на ці споруди.

З огляду на відсутність згоди держави в особі Фонду державного майна України на передачу спірного сховища у приватну власність ПАТ «Укртелеком», державна реєстрація права приватної власності на таке майно за останнім є незаконною, чим спростовується презумпція права власності означеного товариства на сховище.

Враховуючи вищевикладене Фонд вважає, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві Вінницької окружної прокуратури, підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що прокурором не надано до суду належних і допустимих доказів того, що Фонд державного майна України не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до відповідача у цій справі, а сама по собі обставина не звернення Фонду із позовом, не свідчить про неможливість виконання функцій із захисту інтересів держави та не доведено, що здійснення повноважень по управлінню спірним майном (сховищем) по вул. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця віднесено до повноважень саме Фонду державного майна України, а не іншого державного органу.

Вінницька філія АТ «Укртелеком» зверталася до Регіонального відділення Фонду державного майна України листом щодо управління аналогічним сховищем, що обліковується на балансі товариства, і на яке так само оформлене право власності: за адресою м. Вінниця, вул. Соборна, 10. З відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України від 25.08.2022 № 11- 2/1767/1 (Додаток №1) вбачається, що на обліку Регіонального відділення Фонду державного майна України таке нерухоме майно не перебуває, і в останнього відсутня інформація про те, кому були передані функції з управління зазначеним майном, а тому, у Регіонального відділення Фонду відсутні підстави приймати будь-які рішення щодо розпорядження даним майном. Аналогічна інформація щодо того, що Фонд не мав повноважень щодо управління майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» в процесі корпоратизації, але перебувало на балансі товариства, міститься і у поясненні Фонду на позовну заяву.

Відповідач стверджує, що обґрунтовуючи повноваження Фонду по управлінню сховищем №00056 по вул. Коцюбинського, 28 в м. Вінниця, прокурор лише послався на загальні норми чинного законодавства, зокрема Закону України «Про управління об`єктами державної власності» якими перебачено, що Фонд є одним із суб`єктів управління об`єктами державної власності.

На переконання відповідача, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, на підставі яких документів саме Фонд державного майна України є органом, уповноваженим здійснювати управління сховищем №00056 по вул. Коцюбинського,28 в м. Вінниця.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що підвальні приміщення, що знаходяться в будівлі АТС з прибудовою є невід`ємною частиною даної будівлі, і разом є єдиними конструктивними елементами. Зазначені підвальні приміщення є складовою частиною будівлі, утворюють разом єдине ціле, що дає змогу їх використання за призначенням, і відокремлення конструктивних елементів підвального поверху від конструктивних елементів надземного поверху будівлі АТС без їх пошкодження та істотного знецінення неможливе.

З огляду на викладене відповідач вважає, що у позивача відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності та відсутні підстави звертатися за захистом цього права, а тому просить відмовити у задоволенні даного позову.

У відповіді на відзив прокурор спростовує твердження відповідача щодо неправомірного представництва прокуратурою інтересів держави та обґрунтовує повноваження Фонду державного майна України як позивача , оскільки останній є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду цивільного захисту та здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо звернення прокурора в інтересах Фонду державного майна України суд зазначає наступне.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас згідно з положеннями статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Стаття 23 Закону України №1697-VII "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч. 7).

Тобто, за приписами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Важливим обов`язком фізичних та юридичних осіб, органів влади, що здійснюють діяльність на території України, є обов`язок додержуватися Конституції України та законів України. Даний обов`язок можна вважати основоположним для всіх інших юридичних обов`язків, який являє собою встановлену державою міру і спосіб необхідної поведінки, що закріплена в нормативно-правовому порядку відповідно до індивідуальних і суспільних інтересів. Він є формою вираження відповідальності перед державою та суспільством.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування.

За пунктами 1, 23-29 ч. 2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить забезпечення цивільного захисту на відповідній території; організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту; визначення за погодженням з місцевими державними адміністраціями потреби фонду захисних споруд цивільного захисту; планування та організація роботи з дообладнання або спорудження в особливий період підвальних та інших заглиблених приміщень для укриття населення; прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту.

Захисні споруди цивільного захисту є інженерними спорудами, які призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій. Враховуючи, що указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", на території України введено воєнний стан, належне функціонування захисних споруд є основою забезпечення безпеки громадян.

За доводами суду, спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056, що розташоване за адресою: пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, де розпорядником та власником якого є держава в особі Фонду державного майна України.

Отже, порушення прав держави в особі Фонду державного майна України, який є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

З огляду на те, що як зазначає прокурор в обґрунтування позовних вимог, порушення інтересів держави відбулося внаслідок оформлення та реєстрація за ВАТ "Укртелеком" права власності на майно за адресою: пр. Коцюбинського, буд. 28, в яке входить захисна споруда - сховище № 10403/1/1, суд дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до господарського суду. Прокурором доведена наявність підстав для участі прокурора у даній справі в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того судом взято до уваги, що за інформацією Фонду державного майна України від 23.01.2023, наданою на лист прокуратури № 50/173-вих-23 від 04.01.2023, заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом щодо повернення захисної споруди цивільного захисту по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці - сховища № 00056 площею 86,8 м2 не вживались. Окрім того, у даному листі Фонд не заперечував щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру на захист інтересів держави та вважає за необхідне вжити відповідні заходи на захист інтересів держави.

З огляду на викладене, на переконання суду прокурором підтверджено належним чином підстави для представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України.

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено під час розгляду справи, між сторонами наявний спір щодо приміщення - захисної споруди сховище набуте у власність відповідачем у 2004 році, що розташоване по пр. Коцюбинського, буд. 28 в м. Вінниці.

Для з`ясування правомірності володіння спірним приміщенням, суд вважає за необхідне, перш за все, з`ясувати правовий статус даного приміщення, як об`єкта цивільно-правових відносин та дослідити функціональне призначення приміщення станом на дату набуття у власність.

Згідно зі статтею 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", яка діяла на момент приватизації вказаного підприємства, захисні споруди цивільного захисту не підлягали приватизації.

Відповідно до п. 17 Переліку майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається, затвердженого Декретом Кабінету Міністрів України № 26-92 від 31.12.1992 також включено і захисні споруди.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Відповідно до абз. 41 ч.2 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не підлягають приватизації захисні споруди цивільного захисту. Норма аналогічного змісту закріплена у п. "г" ч.2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Згідно з ч. 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту належать сховища та протирадіаційні укриття. За ч. 12 ст. 32 (зазначеного кодексу) захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, з- поміж іншого, визнання права, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 86 Господарського кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом

Відповідно до п. 13 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138, у разі приватизації (корпоратизації) державного (комунального) підприємства, на балансі якого перебувають захисні споруди, уповноважений орган управління захисної споруди проводить заходи, спрямовані на визначення їх балансоутримувачів та укладення з ними договорів про утримання (зберігання) захисних споруд.

Внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу, забороняється.

Окрім того, за висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі № 924/592/20, від 12.10.2021 у справі №924/1431/20).

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають об`єкти, контроль за діяльністю яких з боку держави гарантує захист громадян від наслідків впливу неконтрольованого виготовлення, використання або реалізації небезпечної продукції, послуг або небезпечних виробництв, зокрема, протирадіаційні споруди.

Як встановлено судом, Виконавчий комітет Вінницької міської ради прийняв Рішення 23.12.2004 № 2704 "Про оформлення права власності ВАТ "Укртелеком" на будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28, яким вирішено оформити право колективної власності Відкритому акціонерному товариству "Укртелеком" на будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28, що складаютьс з приміщень: - літери «А» - підвал - пр.№1-№9 - 86,8 кв.м. - цокольний поверх - пр.№ 1 - № 73 - 1702,1 кв.м. - І поверх - пр. № 1 - № 45 - 839,4 кв.м. - II поверх - пр. № 1 -№ 29 - 838,1 кв.м. - III поверх - пр. № 1 - № 20 - 876,2 кв.м. - IV поверх - пр. № 1- № 21 - 868,8 кв.м. Всього по літері «А» - 5211,4 кв.м. - літери «Б» - 1 поверх - пр. №1: № 1 - № 4 - 127, 5 кв.м. - літери «В» - І поверх - рп. №1:№1-№12 - 125,5 кв.м. - літери «Г» - 1 поверх - пр. № 1: № 1 - № 2 - 169, 8 кв.м. Загальна площа - 5634, 2 кв.м.

Відповідно до п. 2 даного рішення було зобов`язано Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" оформити право користування земельною ділянкою по пр. Коцюбинського, буд. 28 відповідно до чинного законодавства.

А пунктом 3 даного рішення було доручено госпрозрахунковому відділу по приватизації державного та відомчого житлового фонду при управлінні міського господарства видати свідоцтво про право власності Відкритому акціонерному товариству "Укртелеком" на будівлі та споруди по пр. Коцюбинського, буд. 28, після виконання пункту 2 цього рішення. (а.с. 35-36).

Так, відповідно до п.3 зазначеного рішення, виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.12.2004 видано ВАТ "Укртелеком" свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна № 322, а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28, а саме: - літери «А» - підвал - пр.№1-№9 - 86,8 кв.м. - цокольний поверх - пр.№ 1 - № 73 - 1702,1 кв.м. - І поверх - пр. № 1 - № 45 - 839,4 кв.м. - II поверх - пр. № 1 -№ 29 - 838,1 кв.м. - III поверх - пр. № 1 - № 20 - 876,2 кв.м. - IV поверх - пр. № 1- № 21 - 868,8 кв.м. Всього по літері «А» - 5211,4 кв.м. - літери «Б» - 1 поверх - пр. №1: № 1 - № 4 - 127, 5 кв.м. - літери «В» - І поверх - рп. №1:№1-№12 - 125,5 кв.м. - літери «Г» - 1 поверх - пр. № 1: № 1 - № 2 - 169, 8 кв.м. Загальна площа - 5634, 2 кв.м. №1-№2 огорожа; І - мостіння.

Водночас судом з матеріалів архівної справи вбачається, що прийняття Вінницькою міською радою рішення № 2704 та, в подальшому видача свідоцтва про право власності, здійснено на підставі документів, наданих ВАТ "Укртелеком" (АТ "Укртелеком"). В матеріалах архівної справи міститься наказ № 41 "Про затвердження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" " Про затверження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" станом на 01.01.2000 року та складання передавального балансу у зв`язку з заснуванням ВАТ "Укртелеком", де згідно із Додатком № 2 до наказу ВАТ "Укртелеком" від 21.02.2000 №41 "Про затвердження заключного балансу УДПЕЗ "Укртелеком" станом на 01 січня 2000 року та складання передавального балансу у зв`язку із заснуванням Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" об`єкти цивільної оборони до статутного фонду ВАТ "Укртелеком" не увійшли.

Однак в спірному об`єкті нерухомого майна розташована захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 -104003 (104003/1/1).

Наявність в будівлі по пр. Коцюбинського, 28 в м. Вінниці, що належить АТ "Укртелеком" на праві приватної власності, сховища № 104003/1/1 підтверджується паспортом сховища від 01.11.2000, обліковою карткою захисної споруди цивільного захисту сховище від 09.09.2019 (підписана ПАТ "Укртелеком"), інформацією та матеріалами Фонду державного майна України, у т.ч. підтверджена АТ "Укртелеком".

Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що спірне майно - захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 -104003 (104003/1/1), відноситься до об`єктів загальнодержавного значення, приватизація яких заборонена законом.

Отже, оскільки уповноваженим органом держави, а саме Фондом державного майна України або його регіональним відділенням рішення щодо приватизації чи іншого відчуження нерухомого державного майна, а саме захисна споруда цивільного захисту - сховище № 00056 (інвентарний номер станом на 01.04.2000 -104003 (104003/1/1), не приймалось, суд доходить висновку, що спірне майно на час приватизації мало статус державного, а отже перебувало у володінні, користуванні та розпорядженні держави, від імені якої реалізацію функцій здійснював Фонд державного майна України.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 07.07.1992 № 2558-XII затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України (Фонд). Як визначено у пункті 1 Тимчасового положення Фонд є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю (у редакції станом на час приватизації спірного приміщення).

Основними завданнями Фонду, серед іншого, визначено здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності (пункт 4 Тимчасового положення).

Відповідно до пункту 6 Тимчасового положення Фонд має право: одержувати інформацію від органів державної виконавчої влади, необхідну для виконання передбачених цим Положенням завдань і функцій; проводити інвентаризацію загальнодержавного майна, що відповідно до Державної програми приватизації підлягає приватизації, а також здійснювати аудиторські перевірки ефективності його використання.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакції на час приватизації спірного майна) визначено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд, органи приватизації Республіки Крим та адміністративно-територіальних одиниць. Фонд та його регіональні відділення і представництва на місцях діють на підставі цього Закону та Положення про Фонд, що затверджується Верховною Радою України. Фонд у процесі приватизації здійснює такі основні повноваження (серед іншого): продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності, у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об`єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності.

Статтею 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено, що продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності, є (серед інших): Фонд, його регіональні відділення та представництва.

Відповідно до частин 1, 5 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" Фонд, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі. Відмова у приватизації можлива тільки у визначених випадках, зокрема коли є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства.

Пунктом 1 Указу Президента України від 19.02.1994 № 56/94 "Про єдину систему органів приватизації в Україні" з метою прискорення процесу приватизації державного майна, забезпечення єдиного методологічного підходу до цього процесу та створення сприятливих умов для виконання Державної програми приватизації створено єдину систему органів приватизації в Україні шляхом реорганізації регіональних відділень Фонду в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і органів приватизації відповідних адміністративно-територіальних одиниць - у регіональні відділення Фонду.

З моменту прийняття рішення про приватизацію державного майна функції управління цим майном переходять до відповідного органу приватизації (пункт 3 цього Указу).

Регіональне відділення Фонду є державним органом, який створюється Фондом, і йому підпорядковується (абзац перший пункту 1 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 412).

Регіональне відділення Фонду відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень, зокрема: розробляє пропозиції щодо приватизації майна, яке перебуває у державній власності; здійснює повноваження представника Фонду в керівних органах господарських товариств, власником акцій (часток, паїв) яких є держава; здійснює продаж об`єктів приватизації; здійснює управління та розпоряджається майном підприємств, установ і організацій, що перебуває у державній власності, в процесі приватизації; приймає рішення про передачу власникам приватизованих об`єктів у довготермінову оренду будівель і споруд, приватизація яких заборонена відповідно до чинного законодавства; контролює виконання актів законодавства (підпункти 1, 3, 5, 9, 10 та 25 пункту 4 Положення про регіональне відділення Фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 412).

Отже, зі змісту наведених норм видно, що Фонд та його представництва мали на час приватизації спірного об`єкта самостійні функції у процесі приватизації та здійснювали повноваження з урядування від імені держави у даній сфері.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Цивільного кодексу України (в редакції станом на момент оформлення права власності), види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.

Отже, аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд вказує, що на момент оформлення права власності, видачі виконавчим комітетом Вінницької міської ради свідоцтва про право власності на будівлю в яку входить захисна споруда цивільного захисту, яку було віднесено до об`єктів, що перебувають під охороною держави та мають загальнодержавне значення, у зв`язку з чим не могли відчужуватись із державної чи комунальної власності

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Мegadat.com S.r.l. проти Молдови" і "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та іншіпроти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії"). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення у справі "Москаль проти Польщі"), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinс v. the Czech Republic), п. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про Цивільну оборону України" (у редакції, на день виникнення спірних правовідносин) цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюється для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про Цивільну оборону України" передбачено, що систему цивільної оборони складають, зокрема фонди фінансових, медичних та матеріально-технічних ресурсів, передбачені на випадок надзвичайних ситуацій (закон втратив чинність у 2012 році у зв`язку з прийняттям Кодексу цивільного захисту України).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Цивільну оборону України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.1994 № 299 (втратило чинність у 2014 році), завданнями Цивільної оборони та заходами щодо їх реалізації є захист населення від наслідків стихійного лиха, аварій, катастроф, вибухів, великих пожеж і застосування засобів ураження. З метою виконання завдання здійснюється комплекс заходів, які мають забезпечити укриття населення в захисних спорудах, його евакуацію, медичний, радіаційний і хімічний захист, а також захист від впливу біологічних засобів ураження. Укриття населення в захисних спорудах досягається: завчасним будівництвом захисних споруд і підтриманням їх у готовності до використання; комплексним освоєнням підземного простору міст та інших населених пунктів для розміщення підприємств, установ і організацій соціально-побутового, виробничого і господарського призначення (з урахуванням пристосування і використання частини приміщень для укриття населення в надзвичайних ситуаціях); обстеженням і обліком підземних і наземних будівель і споруд, що відповідають вимогам з захисту населення; дообладнанням з урахуванням реальної обстановки підвальних та інших заглиблених приміщень.

У статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У 2012 році законодавцем було прийнято Кодекс цивільного захисту України (далі - Кодекс) який регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

У пункті 14 частини 1 статті 2 Кодексу визначено, що захисні споруди цивільного захисту це інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

У статті 7 Кодексу визначено основні принципи здійснення цивільного захисту, серед яких зокрема вказано: гарантування та забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності, а також виконання у воєнний час норм міжнародного гуманітарного права; пріоритетність завдань, спрямованих на рятування життя та збереження здоров`я громадян; максимально можливого, економічно обґрунтованого зменшення ризику виникнення надзвичайних ситуацій; відповідальність посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування за дотримання вимог законодавства з питань цивільного захисту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Кодексу громадяни України мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання.

Частиною 1 статті 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до захисних споруд цивільного захисту серед іншого належить протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості.

Отже, з огляду на наведені норми, суд зауважує, що інтереси громади і суспільства щодо забезпечення цивільного захисту населення, зокрема у період воєнного часу, поза сумнівом, є переважаючими та пріоритетними у порівнянні з приватними інтересами власника нерухомого майна.

Суд зазначає, що цивільний обіг цього об`єкта є обмеженим, та регулюється відповідними правилами, особливим обліком таких об`єктів та контролем з боку державних органів, що здійснюють функції держави у сфері цивільного захисту населення. Виведення зі складу об`єктів цивільного захисту даної захисної споруди можливе лише за участю компетентних органів.

З огляду на викладене позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13-15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 104, 123, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України (код ЄРДПОУ 00032945) з чужого незаконного володіння Акціонерного товариства «Укртелеком» (код ЄРДПОУ 21560766) захисну споруду цивільного захисту - сховище 00056 площею 86,8 кв.м, що розташоване за адресою: м. Вінниці, пр. Коцюбинського, 28.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртелеком» (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601, код ЄРДПОУ 21560766) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, , МФО 820172, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 684,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення направити сторонам на відомі суду адреси електронної пошти: прокурора - ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача - , відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 28 серпня 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи