ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/479/23)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянувши у судовому засіданні

позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - розпорядника майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича, м. м. Львів

про стягнення грошових коштів

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

У засіданні суду беруть участь:

представник позивача: Іващенко Д.А. (службове посвідчення КВ № 001281 від 28.07.2021; виписка ЄДРЮО станом на 11.11.2022);

представник відповідача: Макаренко С.В. (службове посвідчення №036 дійсне до 31.12.2023, виписка ЄДРЮО станом на 21.03.2023);

третя особа: не з`явився.

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1.16.02.2023 до Господарського суду Київської області, у порядку ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, звернулось Головне управління ДПС у м. Києва (далі ГУ ДПС, позивач) із позовною заявою №5666/5/26-15-13-08-03 від 16.02.2023 (вх. №428/23 від 16.02.2023) до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (далі - ДП «РЕМ», відповідач), в якій просить стягнути кошти платника податків ДП «РЕМ» з усіх рахунків відкритих в банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 117 519 304,95грн.

Позовні вимоги обґрунтовує, зокрема, пп.14.1.137 п.14.1 ст.14, п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.50.1 ст.50, п.57.1 ст.57, п.102.1 та п.102.9 ст.102 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати самостійно задекларованого податку на прибуток за 2015 рік (з урахуванням поданих уточнень) та І квартал, І півріччя, за три квартали 2016 року, що є підставою для його стягнення в судовому порядку.

На підтвердження позовних вимог надав суду: інформацію про податковий борг станом на 10.02.2023; копію корінця податкової вимоги від 20.02.2012 №217 із повідомленням про вручення поштового відправлення; витяги з інтегрованої картки платника за 2016-2021 роки; копії податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік та уточнюючої декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік; копії податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік та уточнюючої декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік; копію уточнюючої декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік.

1.2. Відповідач скористався наданим йому ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) правом та подав відзив на позовну заяву від 07.03.2023 (вх.4479/23 від 08.03.2023), в якому, зокрема, проти позову заперечив та зазначив, що: позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності податкової заборгованості, складових такого боргу, моменту його виникнення, дотримання строків для вжиття заходів для її стягнення; контролюючим органом не вживалися заходи з примусового стягнення заборгованості та доказів існування відповідної вимоги надано не було; відповідна заборгованість є безнадійною та підлягає списанню на підставі ст. 102 ПК України.

1.3. Позивач скористався наданим йому ст.166 ГПК України правом та подав відповідь на відзив на позовну заяву (вх.7020/23 від 11.04.2023) в якій зазначив, що, зокрема, відповідачем на підставі п.50.1 ст.50 ПК України до раніше поданих декларацій за 2015-2016 роки 10.05.2018 та 14.05.2018 подані уточнюючі декларації, а тому ураховуючи зміст п.102.1 ст. 102 ПК України та законодавчі наслідки введеного в країні воєнного стану, строк -1095 днів не сплинув, а тому контролюючий орган має право на стягнення суми заборгованості, що виникла на підставі задекларованих платником зобов`язань.

1.4. Відповідачем у порядку ст. 167 ГПК України надані суду заперечення (вх.9334/23 від 15.05.2023) в яких зазначено, зокрема, що застосуванню до даних правовідносин підлягає редакція абз.2 п.102.1 ст.102 ПК України, яка містить у собі обмеження щодо прав контролюючого органу в частині визначення суми податкових зобов`язань за уточнюючою декларацією.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях від 22.06.2023 (вх.1995/23 від 23.06.2023) зазначив, що предметом уваги контролюючих органів є не декларація в цілому, і не повне порівняння відображеної в деклараціях інформації, а саме оцінка того, чи мало місце зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку, що знаходить своє відображення в рядку «Збільшення (зменшення) податкових зобов`язань...» (рядок 19).

1.5. 06.06.2023 ГУ ДПС суду надані додаткові пояснення в яких зазначено, що заборгованість з податку на прибуток у сумі 117 519 304,95грн виникла на підставі: податкової декларації з податку на прибуток від 29.03.2016 (за 2015 рік) у сумі 95 273 582,95грн; податкової декларації з податку на прибуток від 06.05.2016 (за І квартал 2016 року) у сумі 5 511 372,00грн; податкової декларації з податку на прибуток від 05.08.2016 (за І півріччя 2016 року) у сумі 12 377 605,00грн; податкової декларації з податку на прибуток від 21.11.2016 (за три квартали 2016 року) у сумі 3 892 800,00грн; уточнюючих податкових декларацій з податку на прибуток від 10.05.2018: за І квартал 2017 року у розмірі 33 943,00грн (пеня), 87 106,00грн (основний платіж), 2 613,00грн (штрафні санкції); за ІІ квартал 2017 року у розмірі 1 248,00грн (пеня), 5 261,00грн (основний платіж), 158,00грн (штрафні санкції); за ІІІ квартали 2017 року у розмірі 9 102,00грн (основний платіж), 273,00грн (штрафні санкції); за 2017 рік у розмірі 859,00грн (пеня), 155 215,00грн (основний платіж) та 4 656,00грн (штрафні санкції).

2. Процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою суду від 17.02.2023, зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи про банкрутство ДП «РЕМ»; постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - розпорядника майна ДП «РЕМ» арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича; призначено підготовче засідання на 20.03.2023.

На підставі ст.183 ГПК України у підготовчому засіданні оголошена перерва до 06.04.2023, про що зазначено у протоколі судового засідання від 20.03.2023.

Протокольною ухвалою суду від 06.04.2023, на підставі ст.119 ГПК України задоволено клопотання ДП «РЕМ» про продовження процесуального строку для надання відзиву (вх.1871 від 08.03.2023), та на підставі ст.183 ГПК України оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.04.2023 (протокол судового засідання від 06.04.2023).

На підставі ст. 183 ГПК України підготовче засідання відкладено до 15.05.2023, про що зазначено у протоколі судового засідання від 17.04.2023.

2.2. Ухвалою суду від 15.05.2023 серед іншого: відмовлено у задоволені клопотання ДП «РЕМ» про залишення позовної заяви без розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.06.2023.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2023 та до 26.06.2023, про що зазначено у протоколах судового засідання від 01.06.2023 та 08.06.2023.

2.3. 22.06.2023 представником ГУ ДПС надані суду додаткові письмові пояснення із додатковими доказами (декларації та уточнення до них за відповідні податкові періоди 2017 року), які, як встановлено судом, за своїм змістом є зміною підстав позову, а тому ураховуючи ст.ст. 46, 74, 80, 118 ГПК України та п.2.2 цієї ухвали суд вирішив залишити їх без розгляду, про що постановив протокольну ухвалу (протокол судового засідання від 26.06.2023).

На підставі ст.216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 10.07.2023 та до 20.07.2023 відповідно.

2.4. На підставі ст. 233 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» (ухвала суду про порушення провадження від 17.11.2015), на стадії судової процедури - розпорядження майном боржника, яку здійснює арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович (свідоцтво №1122 від 07.06.2013).

3.2. 29.02.2016 ДП «РЕМ» до податкового органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2015 рік, відповідно до якої податок на прибуток, нарахований за результатами звітного (податкового) періоду становить 126 369 175,00грн (т.1 а.с.42-44).

14.05.2018 ДП «РЕМ» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2015 рік, відповідно до якої податок на прибуток, нарахований за результатами звітного (податкового) періоду становить 126 419 321,00грн. Крім того, позивачем нарахована пеня у розмірі 111 861,00грн та штраф у розмірі 1 504,00грн (т.1 а.с.45-47). Зазначені відомості також відображені в Інтегрованій картці платника за 2016 та 2018 роки (а.с.22-25, 30-36).

3.3. 08.02.2017 ДП «РЕМ» до податкового органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, відповідно до якої податок на прибуток, нарахований за результатами звітного (податкового) періоду становить «-» 21 296 953,00грн; авансовий внесок у розмірі 3 892 800,00грн (т.1 а.с.48-50).

10.05.2018 ДП «РЕМ» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, відповідно до якої податок на прибуток, нарахований за результатами звітного (податкового) періоду становить «-» 21 296 953,00грн (т.1 а.с.51-53); авансовий внесок « 0».

3.4. Крім того, відповідно до Інтегрованої картки платника (далі - ІКП) за 2016 рік вбачається, що ДП «РЕМ» самостійно задекларовані податкові зобов`язання, а саме:

за декларацією з податку на прибуток від 06.05.2016 (за квартал, термін сплати 20.05.2016) у сумі 5 511 372,00грн;

за декларацією з податку на прибуток від 05.08.2016 (за квартал, термін сплати 19.08.2016) у сумі 12 377 605,00грн;

за декларацією з податку на прибуток від 21.11.2016 (авансовий внесок за місяць, термін сплати 30.12.2016 за 01.09.2016) у сумі 3 892 800,00грн.

3.5. 20.02.2012 ДПІ у Вишгородському районі Київської області виставлена та 22.02.2012 надіслана вимога ДП «РЕМ» №217, із змісту якої вбачається, що у останнього станом на 20.02.2012 наявний податковий борг у загальному розмірі 68 311 336,06грн, у тому числі борг з податку на прибуток підприємства у розмірі 13 253 735,14грн (т.1 а.с.20).

Доказів повного погашення податкової заборгованості, визначеної у зазначеній вимозі відповідачем суду надано не було.

4. Висновки суду із посилання норм права, які підлягають застосовуванню

4.1. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (у редакціях чинних на час подання відповідної податкової звітності).

Так, пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно постанови від 19.02.2019 (справа №807/495/17), від 03.02.2022 (справа №560/4343/19), від 14.02.2022 (справа №826/9711/17)), що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення податкового боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати (несплати) податкового боргу в добровільному порядку; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в порядку, встановлених ПК України.

Водночас, відповідність заявленого у позові розміру податкового боргу фактичному перевіряється судом за наслідками аналізу у тому числі інтегрованої картки платника, яка ведеться згідно з вимогами Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2023 у справі №826/17705/16).

4.2. Відповідно до п. 54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України).

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, податковий борг виник у відповідача на підставі самостійно задекларованого податку на прибуток за 2015 рік та за І квартал, за І півріччя та за три квартали 2016 року.

У свою чергу, як встановлено судом у п.3.2 та п.3.4 цього рішення, ДП «РЕМ» подані декларації з податку на прибуток підприємств, а саме: 29.02.2016 декларацію за 2015 рік, згідно якої податок на прибуток становить 126 369 175,00грн; 06.05.2016 декларацію за І квартал 2016 року, згідно якої податок на прибуток становить 5 511 372,00грн; 05.08.2016 декларацію за І півріччя 2016 року, згідно якої податок на прибуток становить 12 377 605,00грн; 21.11.2016 декларацію за три квартали 2016 року, згідно якої податок на прибуток становить 3 892 800,00грн; 08.02.2017 декларацію за 2016 рік, згідно якої податок на прибуток становить «-» 21 296 953,00грн, авансовий платіж 3 892 800,00грн.

Аналізуючи зміст зазначених декларацій та ІКП можна зробити висновок, що у відповідача протягом 10 календарних днів виникає зобов`язання сплати задекларований ним податок за вказаними деклараціями.

Водночас, судом не береться до уваги наявна у матеріалах справи декларація з податку на прибуток за 2017 рік, оскільки зазначений період не є предметом дослідження у цій справі.

4.3. Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України (у редакції чинній на час подання уточнень) контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст.39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом «а» пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Отже, у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, а відтак, з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Водночас, 13.03.2020 Указом Президента України №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами та доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України установлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX (з урахуванням змін, внесених Законом № 591-IX від 13.05.2020), підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК доповнено, зокрема, підпунктом 522 , відповідно до якого на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 (із змінами) в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан.

У зв`язку з чим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX на період дії воєнного, надзвичайного стану було зупинено дію п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та одночасно, доповнено ст.102 ПК України п.102.9 якою визначено, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

4.4. Водночас, відповідно до п.50.1 ст. 50 ПК України (у редакції чинній на час подання уточнень) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п.50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст.39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

У свою чергу, відповідно до п.34.1 ст.34 ПК України податковим періодом може бути, зокрема, календарний рік, календарне півріччя, календарні три квартали.

Із матеріалів справи вбачається, що ДП «РЕМ» обраний спосіб виправлення помилки, а саме шляхом подання уточнюючої податкової декларації, а саме: за 2015 рік із змісту якої вбачається, що відповідачем задекларовано податок на прибуток у розмірі 126 419 321,00грн, тобто збільшено податкове зобов`язання на суму 50 146,00грн, у зв`язку з чим додатково була нарахована пеня у розмірі 111 861,00грн та штраф у розмірі 1 504,00грн; за 2016 рік із змісту якої вбачається, що остання не містить у собі відповідних податкових зобов`язань, у тому числі авансового платежу.

Абз.2 п.102.1 ст.102 ПК України (у редакції чинній на час подання уточнюючих декларацій) визначено, що у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку .

Як встановлено судом, уточнююча податкова декларація з податку на прибуток за 2015 рік подана ДП «РЕМ» 14.05.2018, а тому ураховуючи зміст чинної на той час редакції ПК України та п.4.3 цього рішення, суд вважає твердження відповідача, що заявлена до стягнення заборгованість за зазначений період є безнадійною та підлягає списанню, оскільки минув строк давності (1095 днів), помилковим.

4.4.1. Водночас, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020№ 466-IX (набрав чинності 23.05.2020) зазначений абзац п.102.1 ст.102 ПК України викладений у новій редакції, а саме: «У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації)».

4.4.2. Відповідач із посиланням на ст.58 Конституції України вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме нова редакція зазначеної норми, проте суд вважає вказане твердження помилковим з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/1999 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися,зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Конституція України, закріпивши ч.1 ст.58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну

відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Аналізуючи зазначене, можна зробити висновок, що абз.2 п.102.1 ст.102 ПК України (у редакції, чинній від 23.05.2020) не регулює питання відповідальності платника податку, а встановлює податковому органу межі та строки для вчинення відповідних дій.

4.4.3. З огляду на зазначені обставини, п.102.9 ст.102 ПК України (чинної на дату звернення до суду), строк (у межах строку визначеного п.50.1 ст. 50 ПК України) та дату подання уточнюючої декларації (14.05.2018), суд вважає, що строк для стягнення податкового боргу на момент звернення контролюючого органу до суду не закінчився.

Ураховуючи зазначене та письмові пояснення позивача від 06.06.2023 у сукупності із ч.2 ст.237 ГПК України суд дійшов висновку, що доведеним належними та допустимим доказами є податкове зобов`язання, яке виникло у відповідача за декларацією з податку на прибуток за 2015 рік (з урахуванням уточнень) у загальному розмірі 95 437 093,95грн (95 273 582,95+50 146+111 861+1 504).

4.5. Щодо податкового боргу, який виник на підставі поданих ДП «РЕМ» декларацій з податку на прибуток підприємства за І квартал 2016 року у розмірі 5 511 372,00грн, за І півріччя 2016 року у розмірі 12 377 605,00грн та за три квартали 2016 року у розмірі 3 892 800,00грн, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, частина податкового боргу, який просить стягнути позивач виник на підставі декларацій поданих 06.05.2016 (за І квартал 2016 року), 05.08.2016 (за І півріччя 2016 року) та 21.11.2016 (за три квартали 2016 року). Тобто, з урахуванням п.57.1 ст.57 ПК України, п.102.1 ст.102 ПК України кінцевий строк, у який контролюючий орган мав право вжити дії щодо стягнення такої суми боргу є 2019 рік, тоді як до суду із відповідним позовом останній звернувся лише у 2023 році. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, позивачем суду надано не було.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що у зв`язку із спливом 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та не може бути стягнутий з відповідача.

4.6. Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України (у редакції чинній на час звернення із позовом до суду) у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 цієї статті уразі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п.95.1, 95.2 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Підпунктом 60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України визначено, що податкова вимога вважаються відкликаним, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

У зв`язку з цим, як зазначено у п.60.2 ст.60 ПК України раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов`язання.

Як встановлено судом та не спростовано сторонами, податковим органом 22.02.2012 надіслано ДП «РЕМ» відповідну податкову вимогу щодо оплати податкового боргу, у тому числі податку на прибуток, яку останній отримав 23.02.2012. Доказів відкликання податкової вимоги чи доказів погашення відповідного боргу учасниками справи суду надано, а тому стверджувати, що позивачем порушений порядок стягнення податкового боргу у суду підстав не має.

5. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», зокрема, у 2023 році встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб 2 684,00грн.

Як зазначалось вище, ГУ ДПС у своєму позові просив суд стягнути з ДП «РЕМ» кошти платника податків у розмірі 117 519 304,95грн, а відтак, сума судового збору за вказану вимогу становить 939 400,00грн, оскільки 1,5% від ціни позову (117 519 304,95*1,5% = 1 762 789,57), перевищує граничний розмір установлений Законом.

Водночас, п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, позивач звільняється від сплати судового збору на підставі вищевказаних положень Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Ураховуючи зазначене та те, що відповідні вимоги ГУ ДПС задоволені частково, а відповідач не є тією особою, яка звільнена від сплати судового збору, то відповідні судові витрати у розмірі 762 884,07грн (95 437 093,95 (сума яка підлягає стягненню з відповідача) * 939 400,00 (сума судового збору, яка б підлягала сплаті ГУ ДПС при зверненні із позовом) / 117 519 304,95 (ціна позову) = 762 884,07) підлягають стягненню з ДП «РЕМ» у дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 7, 42, 73-74, 77, 80, 86, 129, 233, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві від 16.02.2023 (вх.428/23) до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

2. Стягнути кошти платника податків Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870) з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у загальному розмірі 95 437 093,95грн (дев`яносто п`ять мільйонів чотириста тридцять сім тисяч дев`яносто три грн 95 коп.): з яких 95 323 728,95грн (дев`яносто п`ять мільйонів триста двадцять три тисячі сімсот двадцять вісім грн 95 коп.) - податок на прибуток, 111 861,00грн (сто одинадцять тисяч вісімсот шістдесят одна грн 00 коп.) - пеня, 1 504,00грн (одна тисяча п`ятсот чотири грн 00 коп.) - штраф.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 762 884,07 (сімсот шістдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири грн 07 коп.).

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.08.2023.

Станом на 29.08.2023 рішення законної сили не набрало.