РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2023Справа № 910/9431/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САМТЕК-СЕРВІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОВІН»

про стягнення 93 681,77 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «САМТЕК-СЕРВІС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОВІН» про стягнення 209 959, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2607/17-1 від 26.07.2017 року.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2023 відкрито провадження у справі №910/9431/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

26.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, клопотання про закриття провадження у справі та клопотання про уточнення відзиву на позов.

31.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення 93 681,77 грн.

Зі змісту заяви позивача вбачається, що позивач повідомив про сплату ТОВ «ТД «ОВІН» основної заборгованості в розмірі 60 348, 40 грн, водночас розмір основної заборгованості на день подання позову складав саме 60 348, 40 грн, позивач визнав, що перерахований відповідачем розмір інфляційних втрат та 30% річних складає 39 059,13 грн та 93 681,77 грн відповідно та повідомив, що відповідачем було сплачено 39 059, 13 грн інфляційних втрат.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача, суд розцінює заяву як зменшення позовних вимог до 93 681,77 грн, з урахуванням зазначених пояснень, судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договору поставки № 2607/17-1 від 26.07.2017 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 66 183,00 грн, на підтвердження поставки позивач надав видаткові накладні №3 від 02.05.2018 на суму 33 517,20 грн, №2 від 03.05.2018 на суму 32 665,80 грн.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, оплату за поставлений позивачем товар у повному обсязі не здійснив, у зв`язку із чим у позивача виникла заборгованість у сумі 66 183,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається також на прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки № 2607/17-1 від 26.07.2017, у зв`язку із чим позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 43 168,90 грн, 30% річних у сумі 100 607,58 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 93 681,77 грн та повідомив:

- ТОВ «ТД «ОВІН» сплатило основну заборгованість в розмірі 60 348, 40 грн - 21 червня 2023 року, водночас розмір основної заборгованості на день подання позову складав саме 60 348, 40 грн;

- позивач визнає, що перерахований відповідачем розмір інфляційних втрат та 30% річних складає 39 059,13 грн та 93 681,77 грн відповідно;

- позивач підтверджує, що відповідачем було сплачено 39 059, 13 грн інфляційних втрат;

- відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку.

Позиція відповідача

У відзиві на позов відповідач частково визнав позовні вимоги. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що основна сума боргу за поставку товару згідно договору № 2607/17-1 від 26.07.2017 складала 60 348,40 грн.

Крім того відповідачем надано контррозрахунок 30% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого 30% річних - 93 681,77 грн та інфляційні втрати - 39 059,13 грн.

Також відповідач зазначив про сплату боргу у сумі 60 348,40 грн та інфляційних втрат у сумі 39 059,13 грн, а тому просив суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення боргу у сумі 60 348,40 грн та інфляційних втрат у сумі 39 059,13 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 30% річних на 80%.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

26.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «САМТЕК-СЕРВІС» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОВІН» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 2607/17-1 (далі - договір), відповідно до якого постачальник протягом терміну дії договору поставляє, а покупець оплачує і приймає харчові інгредієнти, іменовані надалі інгредієнти або товар, у кількостях, за цінами та на умовах, зазначених у документах первинного обліку (накладні, акти передачі, рахунки тощо) чи Додатках до даного договору, що є невід`ємною його частиною (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що факт підписання покупцем відповідного документу первинного обліку (накладної, акту передачі тощо) чи Додатку до даного договору засвідчує відповідність поставленої партії інгредієнтів або товару попереднім домовленостям сторін щодо асортименту, кількості, ціни, строків поставки, строків оплати та інших умов поставки.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник відвантажує інгредієнти або товар покупцю за попередніми заявками, які повинні бути оформлені за узгодженою формою та скріплені печаткою і підписом керівника покупця, та надіслані постачальнику факсом або електронною поштою на адресу .

Відповідно до п. 2.2. договору сторонами погоджено, що строки постачання інгредієнтів або товару покупцю залежать від обсягу замовлених інгредієнтів або товарів, від наявності їх на складі постачальника, термінів виготовлення та поставки інгредієнтів або товару на територію України. У зв`язку з цим постачальник протягом 2-х діб усно (телефонним зв`язком) або письмово (факсимільним зв`язком) інформує покупця про термін поставок тих чи інших інгредієнтів або товарів у необхідній кількості.

За умовами п. 3.1. договору, ціни на інгредієнти або товар, що постачаються, встановлюються постачальником в залежності від обсягів, умов постачання, оплати та інших суттєвих факторів та визначаються у документах первинного обліку та/або в додатках, які є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата інгредієнтів або товару здійснюється згідно рахунку або Додатку до даного договору, якщо інше не визначено в Додатках до даного договору, термін і порядок розрахунків - безготівковим банківським переказом коштів на рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дати зазначеній на видатковій накладній на кожну окрему поставку. Загальний товарний кредит, що надає Постачальник Покупцю, не повинен перевищувати 40% (сорок відсотків) від середнього обігу за 3 (три) місяці. Призначення платежу згідно договору № 2607/17-1 від 26 липня 2017 р (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору право власності на інгредієнти або товар і весь ризик, включаючи втрату і випадкове знищення, переходить до покупця у момент передачі інгредієнтів або товару представнику покупця (у момент підписання відповідних документів первинного обліку).

Згідно з п. 6.1. договору пункт відвантаження: м. Київ (на умовах ЕХW Київ) та м. Кременчук (на умовах ЕХW Кременчук), згідно ІНКОТЕРМС 2000 (адреса буде вказана додатково у Додатках до даного Договору).

Відповідно до п. 7.5. договору у випадку несвоєчасної оплати інгредієнтів або товарів покупець сплачує постачальнику 30% річних згідно ст. 625 ЦК України та штрафну неустойку у вигляді пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день затримки оплати із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Оплата пені здійснюється на підставі виставленої вимоги та не звільняє від розрахунку за придбані інгредієнти або товар.

Даний договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання сторонами. Якщо до вказаного терміну, жодна із сторін не виказала бажання розірвати цей договір, він пролонгується на наступний рік (п. 9.3., 9.4. договору).

На виконання умов договору згідно видаткових накладних №3 від 02.05.2018 на суму 33 517,20 грн, №2 від 03.05.2018 на суму 32 665,80 грн, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 66 183,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, з врахуванням пояснень наданих у відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач після відкриття провадження у справі виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 60 348,40 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: 30% річних у сумі 93 681,77 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що розмір основної заборгованості на день подання позову складав саме 60 348, 40 грн, перерахований відповідачем розмір інфляційних втрат та 30% річних складає 39 059,13 грн та 93 681,77 грн відповідно, ТОВ «ТД «ОВІН» сплатило основну заборгованість в розмірі 60 348, 40 грн та інфляційні втрати у сумі 39 059,13 грн. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача лише 30% річних у розмірі 93 681,77 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом вище, між сторонами укладений договір поставки № 2607/17-1 від 26.07.2017, відповідно до умов якого позивач протягом терміну дії договору поставляє, а відповідач оплачує і приймає харчові інгредієнти, іменовані надалі інгредієнти або товар, у кількостях, за цінами та на умовах, зазначених у документах первинного обліку (накладні, акти передачі, рахунки тощо) чи Додатках до даного договору, що є невід`ємною його частиною.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач згідно видаткових накладних №3 від 02.05.2018 на суму 33 517,20 грн, №2 від 03.05.2018 на суму 32 665,80 грн, поставив відповідачу товар на суму 66 183,00 грн.

Як підтверджено матеріалами справи та зазначено сторонами, відповідач сплатив борг у розмірі 66 183,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи 21.06.2023 відповідач сплати заборгованість у сумі 60 348, 40, що підтверджується платіжною інструкцією №2773 від 21.06.2023.

Факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором щодо оплати товару доведений та підтверджений матеріалами справи.

У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

У п. 7.5. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати інгредієнтів або товарів покупець сплачує постачальнику 30% річних згідно ст. 625 ЦК України та штрафну неустойку у вигляді пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день затримки оплати із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Оплата пені здійснюється на підставі виставленої вимоги та не звільняє від розрахунку за придбані інгредієнти або товар.

Отже, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України сторони у п. 7.5. договору погодили, що відповідач сплачує на користь позивача 30% річних.

Здійснивши перерахунок 30% річних судом встановлено, що сума 30% річних становить 93 778,70 грн, що є більшою ніж сума, яка нарахована позивачем у розмірі 93 681,77 грн, при цьому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 93 681,77 грн підлягають задоволенню.

Водночас, відповідачем заявлено про зменшення розміру 30% річних на 80%.

У зазначеній заяві відповідач посилається на те, що нараховані 30% річних є завищеними та неспівмірними з розміром основної заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Зазначена правова позиція викладене у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України , які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора; відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання; звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України , позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, значених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір річних.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, судом встановлено, що відповідачем добровільно здійснено оплату поставленого товару в розмірі 60 348, 40 грн, а також сплачено на корись позивача 39 059, 13 грн інфляційних втрат.

Докази на підтвердження понесених позивачем збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи оплату відповідачем товару, з огляду на відсутність доказів понесення позивачем збитків, встановлені судом обставини щодо причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання, а також з огляду на загальні засади, встановлені статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, суд прийшов до висновку про зменшення розміру 30% річних до 50%.

На підставі наведеного, суд, оцінивши всі доводи сторін по даній справі щодо зменшення 30% річних прийшов до висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми 30% річних до 50% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30% річних у сумі 46 840,88 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «САМТЕК-СЕРВІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОВІН» про стягнення 30% річних у сумі 93 681,77 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Оскільки судом зменшено розмір 30% річних, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1405,22 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОВІН» (02121, місто Київ, вулиця Вірменська, будинок 11, квартира 176; ідентифікаційний номер 39489848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САМТЕК-СЕРВІС» (03680, місто Київ, провулок Радищева, будинок 6, ідентифікаційний код 30404902) 30% річних у сумі 46 840,88 грн та судовий збір у сумі 1405,22 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.09.2023.

Суддя О.В. Гулевець