ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2023 р. Справа№ 910/8568/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 22.08.2023р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 (суддя Гулевець О.В., повний текст ухвали складено та підписано 06.06.2023) за заявою Компанії "Маліеро Лімітед" про застосування заходів забезпечення позову

у справі за позовом Компанії "Маліеро Лімітед"

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Компанія «Маліеро Лімітед» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 4178/5 від 30.09.2022 «Про задоволення скарги» в частині пункту 2 резолютивної частини зазначеного Наказу: «Скасувати рішення від 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів №47587265, внесених на підставі рішень від 12.08.2022 № 64484539; від № 64646019, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського округу Щелковим Денисом Михайловичем.

06.06.2023 до суду від Компанії «Маліеро Лімітед» надійшла заява про застосування заходів забезпечення позовних вимог, у якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. Накладення арешту із забороною розпорядження на об`єкти нерухомого майна, що на праві власності належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

2. Заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 заяву Компанії «Маліеро Лімітед» про застосування заходів забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову вжито наступні заходи забезпечення позову:

заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме на:

- реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

Суд дійшов висновку, що визначені заявником заходи забезпечення позову щодо заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 - гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника, Компанії «Маліеро Лімітед», за захистом яких позивач звернувся до суду.

Натомість, за висновком суду, вимоги заявника про накладення арешту на спірне нерухоме майно є неспівмірним із заявленими у справі позовними вимогами, оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушених прав і інтересів з вимогами до Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України та зобов`язання Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, у зв`язку із чим судом залишено без задоволення заяву забезпечення позову у частині накладенням арешту на спірне нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви компанії «Маліеро Лімітед» про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу суду такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень про те, що заява про забезпечення позову в задоволеній частині стосується заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна, яке не є предметом спору в даній справі, що свідчить про недотримання судом під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову принципу співмірності заявлених позивачем вимог.

16.06.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/8568/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 21.06.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі 910/8568/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/8568/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

03.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8568/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі №910/8568/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 10.07.2023 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі 910/8568/23 та призначено до розгляду на 02.08.2023.

19.07.2023 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від Компанії «Маліеро Лімітед» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до тверджень щодо правомірності та обґрунтованості вжиття задоволених заходів забезпечення позову, який напряму пов`язаний із предметом позову.

25.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 клопотання представника ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 на 08.08.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2763/23 від 03.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 07.08.2023 по 25.08.2023 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

08.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 відкладено в режимі відеоконференції розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 на 22.08.2023.

22.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.08.2023 в судове засідання з`явилися представник скаржника (в режимі відеоконференції) та представник позивача.

Представник скаржника підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Щодо клопотання Міністерства юстиції України про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне.

Міністерство юстиції України у поданому до суду 22.08.2023 клопотанні про відкладення просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні уповноваженого представника через великий обсяг справ. На підтвердження вказаного надано роздруківки з сайту Судової влади щодо справ, призначених до розгляду 22.08.2023, учасником яких є Міністерство.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

У відповідності до ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Дослідивши обставини справи та доводи клопотання, колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки подане клопотання не містить обгрунтування обов`язковості участі представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні.

Крім того, судова колегія враховує, що аналогічне клопотання подавалось Міністерством юстиції України 08.08.2023, а ухвалою суду від 08.08.2023 було відкладено розгляд справи.

Колегія суддів звертає увагу, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, а Міністерство юстиції України про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином та завчасно (ухвала суду була отримана останнім в кабінеті Електронного суду).

Колегія суддів також враховує, що справа перебуває в провадженні апеляційного господарського суду вже досить тривалий час, а тому, з метою забезпечення принципу розумності строків розгляду спору, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, судова колегія відхиляє клопотання Міністерства юстиції України про відкладення розгляду справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Отже, у відповідності до господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Звернувшись із заявою про забезпечення позову, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. Накладення арешту із забороною розпорядження на об`єкти нерухомого майна, що на праві власності належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

2. Заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на безпідставність та незаконність прийняття оскаржуваного наказу Міністерством юстиції України № 4178/5 від 30.09.2022 «Про задоволення скарги» (щодо якого позивачем заявлено вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу), що призвело до вибуття з власності Компанії «Маліеро Лімітед» нерухомого майна, а саме: реконструкції олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060; земельної ділянки за кадастровим номером: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

Заявник зазначає, що 24.02.2021 між ОСОБА_1 та Компанією «Маліеро Лімітед» було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ», відповідно до якого продавець зобов`язувався продати, а покупець зав`язувався придбати частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ» у розмірі 100% номінальною вартістю 120 662 272, 00 гривень за 280 млн. гривень.

24.02.2021 між Компанією «Маліеро Лімітед» (іпотекодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент УМБ» (іпотекодавець, майновий поручитель) та ОСОБА_1 (боржник) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №164, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання боржника, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належать іпотекодавцю на праві власності.

Як встановлено судом, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем були прийняті рішення 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019 про реєстрацію права власності за Компанією «Маліеро Лімітед» на:

- реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 248;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

У подальшому заявнику стало відомо, що у Державному реєстрі нерухомості відсутні записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяження вказаного вище іпотечного нерухомого майна.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що відбулось укладення договору купівлі-продажу, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б. 29.12.2022 за номером: 343, яким на користь ОСОБА_1 відчужено реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060.

Матеріалами справи підтверджено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на: реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060; земельну ділянку за кадастровим номером: :04:048:0005, площею (га): 3.7276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1557803:48248.

Заявник посилається на те, що діями ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТ УМБ», державних та приватних реєстраторів вказане вище нерухоме майно виведено з статутного капіталу ТОВ «РЕНТ УМБ», чим фактично позбавлено позивача права розраховувати на отримання того, відносно чого був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «РЕНТ УМБ» від 24.02.2021.

Також, за доводами заявника, оскільки наказ Міністерства юстиції України № 4178/5 від 30.09.2022 «Про задоволення скарги» у відповідній його частині оскаржується, як і оскаржуються наслідки спричинені прийняттям цього наказу, враховуючи, що ОСОБА_1 вже вчинялись дії по виведенню спірного майна з статутного капіталу ТОВ «РЕНТ УМБ», заявник переконаний, що ОСОБА_1 з метою продовження уникнення виконання своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від 24.02.2021 продовжуватиме вчиняти дії щодо перепродажу нерухомого майна третім особам.

Наведені вище обставини, на думку заявника вказують на те, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позову, до моменту набрання ним законної сили можуть виникнути обставини, які зроблять неможливим поновлення прав та інтересів позивача.

Суд першої інстанції, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку про її часткову обґрунтованість, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.10.2020 по справі №907/477/20.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника, врахувавши наведені вище обставини, а також предмет позову та докази, надані в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, з огляду на наступне.

Спірне нерухоме майно належало на праві власності Компанії «Маліеро Лімітед», про що 12.08.2022 в Державному реєстрі були вчинені відповідні записи, однак, оспорюваним наказом Міністерства юстиції України № 4178/5 від 30.09.2022 було скасовано реєстраційні дії щодо реєстрації прав власності за Компанією «Маліеро Лімітед» на спірне нерухоме майно.

Також судом враховано, що ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТ УМБ» вчинялись дії щодо виведення спірного нерухомого майна з статутного капіталу ТОВ «РЕНТ УМБ».

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що станом на сьогоднішній день відповідне право власності на спірне майно зареєстровано саме за ОСОБА_1 , що свідчить про наявність в останнього права щодо розпорядження спірним майном, а отже і можливість відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб.

Відтак, захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду заявник не зможе, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід зазначити, що відчуження спірного нерухомого майна та внесення відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо особи власника призведе до неефективності обраного заявником способу судового захисту.

Наведене в сукупності підтверджує наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що невжиття заходів забезпечення позовних вимог щодо заборони здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження спірного майна, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття таких заходів є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов.

При цьому, слід наголосити, що заходи забезпечення позову, які просить вжити у поданій заяві, стосуються нерухомого майна щодо якого позивачем заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України та зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, внесених на підставі рішень від 12.08.2022 № 64484539; від № 64646019, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського округу Щелковим Денисом Михайловичем, а отже відповідають предмету позовних вимог.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не стосуються нерухомого майна, що є предметом спору в даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України »Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 2 частини 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.

За викладених обставин, судова колегія вважає, що адекватним та ефективним способом забезпечення позову та таким, що відповідає меті вжиття заходів щодо забезпечення позову є заборона всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на спірне нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що вимоги, викладені в прохальній частині заяви повинні бути зрозумілими, чіткими та конкретизованими. При цьому, має бути необхідний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права заявника можуть бути захищені за допомогою вжиття заходів забезпечення позову, які є співрозмірними із заявленими позивачем позовними вимогами, а саме шляхом: заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме на:

- реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -248.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника, Компанії «Маліеро Лімітед», за захистом яких позивач звернувся до суду.

Разом з цим, щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною розпорядження на спірні об`єкти нерухомого майна, що на праві власності належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що заява в цій частині не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приписами ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачу.

Під арештом майна розуміється накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Однак, вимоги заявника про накладення арешту на спірне нерухоме майно є неспівмірним із заявленими у справі позовними вимогами, оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушених прав і інтересів з вимогами до Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України та зобов`язання Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано залишено без задоволення заяву забезпечення позову у частині накладенням арешту на спірне нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскільки застосування обраних заявником заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

При цьому, за висновком суду, права заявника можуть бути захищені за допомогою вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а забезпечення позову лише обмежує право розпорядження цим нерухомим майном, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Відтак, зазначені заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій є розумним, адекватним та ефективним способом забезпечення позову та відповідають меті вжиття заходів щодо забезпечення позову, якою є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що апелянтом в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №910/8568/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження № 910/8568/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко