cправа № 920/1306/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс"
про стягнення витрат на правничу допомогу понесених у суді касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.09.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у справі
за позовом Сумської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс"
про скасування державної реєстрації права власності на майно та припинення права власності.
У судове засідання представники сторін не з`явилися.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.09.2022 у справі № 920/1306/21(суддя Джепа Ю. А.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 (Коробенко Г. П. - головуючий, судді Чорногуз М. Г., Разіна Т. І.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Сумської області від 06.09.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у справі № 920/1306/21, Сумська міська рада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Скаржник акцентував увагу на тому, що підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 920/1306/21 (Волковицька Н. О. - головуючий, судді Могил С. К., Случ О. В.) касаційне провадження за касаційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.09.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у справі № 920/1306/21 закрито на підставі положень пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Водночас колегією суддів встановлено, що 16.06.2023 ТОВ "Сенс" надало до Суду відзив на касаційну скаргу в якому просило стягнути з Сумської міської ради на користь відповідача витрати на правничу допомогу з представництва інтересів в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду в сумі 81 303,00 грн. У наведеному відзиві відповідач наголосив на тому, що у зв`язку з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції ТОВ "Сенс" понесе витрати у сумі 81 303,00 грн на оплату правничої допомоги у цьому спорі на підставі пункту 2.3 додаткової угоди від 10.12.2021 № 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 23.04.2015 (далі - додаткова угода № 1), укладеної між відповідачем та адвокатом Турченко С. П. Строк оплати вказаної суми відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 1 складає 10 днів з дня завершення розгляду справи у відповідній судовій інстанції. При цьому відповідач акцентував увагу на тому, що сума гонорару виражена у фіксованому розмірі, а тому детальний опис робіт не подається.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.07.2023 у справі № 920/1306/21 призначено розгляд питання про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 920/1306/21 у судовому засіданні 29.08.2023.

21.08.2023 на адресу Суду надійшло клопотання Сумської міської ради про зменшення витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Розглянувши заяву відповідача про розподіл судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин 1- 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначалося вище, до ухвалення Верховним Судом ухвали від 18.07.2023 у цій справі, відповідач у поданому відзиві на касаційну скаргу заявив про те, що ТОВ "Сенс" очікується понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції у сумі 81 303,00 грн, тобто заявником дотримано вимоги пункту 2 частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання відповідної заяви.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (такий висновок викладено в пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, у розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (аналогічний правовий висновок викладено в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Верховний Суд установив, що представник відповідача, Турченко С. П. є адвокатом, вказані відомості розміщені в Єдиному реєстрі адвокатів України, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю 3432/10 від 20.09.2007 № 157.

На підтвердження понесених відповідачем судових витрат до матеріалів справи долучено: ордер серія АІ № 1185837 від 17.12.2021, копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.04.2015 (далі - договір) та додаткової угоди № 1.

Відповідно до умов договору, адвокат надає клієнту правову допомогу з питання врегулювання щодо користування клієнтом земельною ділянкою кадастровий номер :01:008:0107, що розташована за адресою: просп. Лушпи Михайла, 7а, м. Суми.

У додатковій угоді № 1 сторони визначили, що оплата за представництво інтересів клієнта в суді касаційної інстанції у справі № 920/1306/21, яка включає в себе: підготовку процесуальних документів (касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу та інших, за потреби); участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції становить 81 303, 00 грн, що є гонораром визначеним за взаємною згодою клієнтом та адвокатом (пункт 2.3. додаткової угоди № 1).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

З матеріалів цієї справи вбачається, що адвокат згідно з умовами договору про надання правової допомоги надав клієнту правову допомогу та підготував відзив на касаційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.09.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у цій справі та клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Турченко С. П. приймав участь у судовому засіданні 18.07.2023 у режимі відеоконференції.

У пунктах 3.45- 3.47 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 викладено такий правовий висновок:

"Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документа чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок зі вчинення комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні".

Водночас у пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону № 5076-VI у подібних правовідносинах:

"Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Як зазначалося вище Сумська міська рада надала до Суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому (клопотанні) позивач просить зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу за участь у розгляді справи № 920/1306/21 в суді касаційної інстанції до 5 000,00 грн.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивач наголосив на тому, що на його думку, в розумінні норм частини 4 та пунктів 1, 2 частини 5 статті 129 ГПК України заявлені представником відповідача суми витрат є абсолютно не співмірними та не пропорційними з огляду на предмет спору та незначну складність даної справи. При цьому позивач наголосив на тому, що представник ТОВ "Сенс" у даній справі, адвокат Турченко С. П., є співзасновником даної юридичної особи, що підтверджується роздруківкою витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 11.10.2022 з офіційного сервісу opendatabot.ua. Сумська міська рада також звернула увагу на те, що Північним апеляційним господарським судом було стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Пославшись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20 позивач зазначив, що при зменшенні витрат на правову допомогу необхідно перевіряти: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. При цьому як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій і матеріалів справи, правова позиція ТОВ "Сенс" є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду спору трьома судовими інстанціями, а адвокат надавав правову допомогу товариству в усіх цих інстанціях, тому, відповідно, був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають, отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Отже, Сумська міська рада розцінила заявлену представником відповідача суму витрат на правову допомогу, яка є очевидно завищеною, як можливість надмірного збагачення за рахунок місцевого бюджету.

Крім того позивач акцентував увагу на тому, що на сьогодні, в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, за рахунок коштів Сумська міської територіальної громади здійснюється фінансування потреб добровольчих батальйонів територіальної оборони м. Суми, а також потреби щодо реалізації заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян в м. Суми

Отже, враховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані відповідачем на підтвердження судових витрат у формі передбаченого додатковою угодою № 1 фіксованого розміру гонорару, зважаючи на складність справи, кількість підготовлених процесуальних документів (відзив на касаційну скаргу та клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції) і судових засідань (одне судове засідання), тривалість розгляду справи судом касаційної інстанції, заперечення Сумської міської ради на заяву відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, а саме шляхом стягнення з Сумської міської ради на користь ТОВ "Сенс" 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді касаційної інстанції, в іншій частині заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс" про розподіл судових витрат понесених у суді касаційної інстанції у справі № 920/1306/21 задовольнити частково.

Стягнути з Сумської міської ради (40030, м. Суми, майдан Незалежності 2, ідентифікаційний код: 23823253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс" (40007, м. Суми, вул. Н. Сироватська 63, кв. 6, ідентифікаційний код: 14012828) 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді касаційної інстанції.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ на виконання цієї додаткової постанови.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ