ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/2513/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № № 922/2513/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТВІЙ ГАЗЗБУТ (01010, м.Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський елеватор (64605, Харківська область, м. Лозова, вул. Гвардійська, буд. 50, )

про стягнення 1 095 291,01 грн по договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 2513/23 від 13.06.2023) до відповідача ТОВ Лозівський елеватор, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 095 291,01 грн, з яких: заборгованість за спожитий природний газ по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 у розмірі 715210,99 грн; пеню в розмірі 96019,54 грн; 3% річних у розмірі 5761,17 грн; інфляційні втрати у розмірі 18404,15 грн; штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн; а також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 16429,36 грн, та надає до позовної заяви належні докази про сплату судового збору в розмірі 16429,36 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною Випискою про зарахування судового збору. Розгляд справи позивач просить здійснити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 в частині своєчасного проведення розрахунків за договором. Позивач зазначає, що на підставі зазначеного договору ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ постачало ТОВ Лозівський елеватор природний газ, що підтверджується наданими до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, які підписані обома сторонами. Відповідач несвоєчасно проводив оплати за спожитий природний газ за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року, та розрахувався за газ лише частково, а саме: по акту № ТГЗ82137175 від 31.12.2022 за грудень 2022 року 13.01.2023 сплачено 300000,00 грн та 31.01.2023 сплачено 202658,71 грн; по акту № ТГЗ83018412 від 31.01.2023 за січень 2023 року 27.02.2023 сплачено 624944,77 грн; по акту № ТГЗ83039667 від 28.02.2023 за лютий 2023 року 27.03.2023 сплачено 200000,00 грн та 06.04.2023 сплачено 835267,79 грн, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ за період з 01.10.2022 по 24.05.2023. У відповідача залишилась заборгованість по Договору за спожитий природний газ в розмірі 715210,99 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 715210,99 грн, а також про стягнення пені в розмірі 96019,54 грн, 3% річних у розмірі 5761,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 18404,15 грн, нарахованих у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання на підставі п. 6.2.1 Договору та ст. 625 ЦК України відповідно. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн, нарахований на підставі п. 6.2.3 Договору, з яких: штраф за перевищення обсягу постачання газу у листопаді 2022 pоку - 17323,73 грн; у грудні 2022 року - 123752,69 грн; у січні 2023 року - 9898,64 грн; у лютому 2023 року - 70462,89 грн; у березні 2023 року - 29628,92 грн; у квітні 2023 року - 8828,29 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2023 у справі № 922/2513/23 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а позивачу встановлено строк на подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву.

06.07.2023 за вх. № 17472 від відповідача ТОВ Лозівський елеватор на електронну пошту суду надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву від 05.07.2023 № б/н, в якому відповідач, посилається на те, що відповідач не отримав від позивача позовної заяви з додатками, заявлені позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, та має намір скористатись правами на подання відзиву на позов, наданими ст. 165 ГПК України, у зв`язку з чим просить суд продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 922/2513/23 для надання відповідачу часу підготувати обґрунтований відзив.

Ухвалою суду від 10.07.2023 у справі № 922/2513/23, зважаючи на те, що відповідачем не було отримано від позивача позовну заяву з доданими до неї доказами, що підтверджується матеріалами справи, клопотання про продовження строку на подання відзиву подано відповідачем в межах встановленого судом 15-денного строку на подання відзиву, з метою забезпечення конституційного права відповідача на судовий захист, судом було задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву та продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 922/2513/23 до 25.07.2023 включно.

25.07.2023 відповідач - ТОВ Лозівський елеватор звернувся до суду через систему «Електронний суд» з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду (вх. № 19622 від 26.07.2023), в якому відповідач не заперечує проти наявності у нього заборгованості за спожитий природний газ, але не погоджується з розмірами нарахованих позивачем сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, просить зменшити на 99% розмір штрафних санкцій, про які просить позивач у позовній заяві, тобто до 3800,80 грн, та розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/2513/23 строком на один рік, починаючи з дати ухвалення, із встановленням графіку його виконання щомісячними рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця. В обґрунтування клопотання в частині зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на наявність об`єктивних та виняткових обставин, зокрема: неспіврозмірність та відсутність збитків, понесених позивачем (відсутність доказів понесення таких збитків), а також відсутність доказів, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності для кредитора; значний розмір штрафних санкцій, що складає майже 50% від загальної суми, заявленої позивачем до стягнення з відповідача; складну ситуацію в державі; тяжке фінансове становище відповідача та значну кількість зобов`язань перед третіми особами, зокрема зобов`язань з оплати податків та зборів, загальних розмір яких станом на 25.07.2023 становить 1 194 045,62 грн, та значну дебіторську заборгованість за зобов`язаннями, загальний розмір яких станом на 01.07.2023 становить 1 204 000,01 грн та по яким орієнтовний термін проведення розрахунків у жовтні-грудні 2023 року. Обґрунтовуючи клопотання в частині розстрочення виконання рішення суду, відповідач зазначає, що повномасштабна військова агресія РФ проти України, введення у зв`язку з цим воєнного стану в країні, постійні ракетні та артилерійські обстріли стали обставинами, які значно ускладнили господарську діяльність відповідача, що підтверджується, зокрема Звітом про фінансові результати ТОВ Лозівський елеватор. На дату звернення відповідача з цим клопотанням та у найближчий час ТОВ Лозівський елеватор не має достатньої кількості коштів, які можна було б спрямувати на своєчасне виконання рішення суду одноразовим платежем після набрання ним законної сили, без настання при цьому для підприємства невідворотних негативних наслідків. Відповідач пояснює, що відсутність у нього на теперішній час достатніх коштів пов`язана з особливостями виробничого циклу підприємства - складського зберігання сільськогосподарських культур, у зв`язку з чим основна частина прибутку товариства буде надходити з початком нового сезону врожаю, а також пов`язана з впливом воєнного стану на спроможність сільськогосподарських підприємств, які користуються послугами елеватора, проводити розрахунки, та з наявністю значних сум заборгованостей перед контрагентами та зі сплати податків і зборів, що утворились в попередні періоди. Водночас, примусове стягнення коштів в рамках виконавчого провадження із застосуванням заходів виконавчого провадження як-то арешт рахунків, опис та арешт майна, заблокує діяльність ТОВ Лозівський елеватор, що неминуче завдасть шкоди як самому відповідачу, так і іншим особам (державі, громаді, працівникам та контрагентам відповідача), але, при цьому, не прискорить факт виконання судового рішення на користь позивача. Вказане клопотання, враховуючи, що його подано в межах встановленого судом строку, прийняте судом до розгляду та долучене до матеріалів справи.

Від позивача - ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ до суду засобами поштового зв`язку надійшло заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду від 07.08.2023 за вих. № 44-0823 (вх. № 211005 від 08.08.2023), в якому позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у зазначеному клопотанні, посилається на те, що до пред`явлення даного позову до суду відповідач не звертався до позивача щодо необхідності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань у зв`язку з обставинами непереборної сили та досудового вирішення спірних питань за договором, тяжкий фінансовий стан відповідача та сама відсутність коштів не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивач зазначає, що не перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження воєнного стану, здійсненням позивачем стратегічної функції із своєчасного та безперебійного забезпечення суб`єктів господарювання природним газом, забезпечення виконання угод та понесення ним збитків внаслідок інфляційних процесів з огляду на несвоєчасні розрахунки, в тому числі, відповідача за природний газ, переданий згідно з умовами укладеного між сторонами договору, тому посилання відповідача на наявність підстав для звільнення від відповідальності у вигляді пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу та/або для їх зменшення є безпідставними та необґрунтованими. Позивач посилається на те, що розстрочення виконання судового рішення є можливим лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, наведені відповідачем обставини для розстрочення рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, відповідачем не надано доказів можливості виконання розстроченого рішення суду. Як зазначає позивач, ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» закуповує природний газ на європейському ринку за діючими на ньому цінами з обов`язковою оплатою його вартості, природний газ, переданий відповідачу, був оплачений ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» за рахунок коштів попередньої оплати, проведеної іншими споживачами, тож у Товариства відсутня фінансова можливість погодитись із запропонованим у заяві відповідача графіком розстрочки рішення на один рік рівними частинами щомісячно. Крім того, позивач до зазначеного заперечення додав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 07.08.2023 за вих. № 44-0823, в якому просить стягнути з відповідача 45000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом даної справи. Вказане заперечення позивача разом із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи, що їх подано в межах встановленого законом строку, було прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Будь-яких інших заяв чи клопотань з процедурних питань станом на день винесення судом даного рішення сторонами суду не надано.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані позивачем і відповідачем до докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2022 між ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ (Постачальником) та ТОВ Лозівський елеватор (Споживачем) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-100978-22 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2022 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 1.2 Договору сторони визначили плановий обсяг постачання газу до 17000 куб. м.

Згідно Додатку 1 до Договору, планові обсяги постачання газу у листопаді 2022 року складають 5000,00 м куб., у грудні 2022 року - 5000,00 м куб.

Річний плановий обсяг постачання газу на 2023 рік Сторони визначили в п. 2 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору - до 85000 м куб.

Пунктом 3 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору сторони домовились про плановий обсяг постачання газу на січень 2023 року у розмірі 15000 м куб., на лютий 2023 року - 10000 м куб., на березень 2023 року - 10000 м куб., на квітень 2023 року - 0 м куб.

Також, 31.01.2023 між Сторонами укладено Додаткову угоду № ДУ-4/41АР200-100978-22 до Договору, якою внесено зміни до Розділу III «Ціна постачання природного газу» Договору.

Відповідно до п. 9.1. Договору «Сторони домовилися про те, що укладення даного Договору та обмін документами, пов`язаними з виконаннями його умов, можуть здійснюватися також в електронній формі з використанням систем електронного документообігу (надалі також - Системи) в тому числі, але не обмежуючись наступними Системами:

9.1.2. Для підписання та обміну Первинними документами (п. 9.2.2. Договору) та іншими документами (п. 9.2.3. Договору) - система «M.E.Doc».

9.2.2. Первинні документи:

- акт приймання-передачі газу;

- інші документи, що можуть бути визначені як первинні документи відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та будуть застосовуватися Сторонами в процесі виконання даного Договору.»

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності), і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (з урахуванням внесених змін Додатковою угодою № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав умови Договору, протягом дії Договору поставив відповідачу природний газ, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, які підписані обома сторонами (в електронному вигляді (через програму M.E.Doc) із застосуванням Електронного підпису у відповідності до умов п. 9.1. Договору, а саме:

- акт № ТГЗ82110495 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 364 056,80 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 9539,30 куб. м на суму 364 056,80 грн;

- акт № ТГЗ82137175 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 1 420 846,40 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 38753,29 куб. м на суму 1 420 846,40 грн;

- акт № ТГЗ83018412 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 624 944,78 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 17823,03 куб. м на суму 624 944,78 грн;

- акт № ТГЗ83039667 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 1 035 267,79 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 31311,13 куб. м на суму 1 035 267,79 грн;

- акт № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 18961,11 куб. м на суму 626 928,08 грн;

- акт № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на суму 88 282,91 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 2670,07 куб. м на суму 88 282,91 грн.

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 4.2. Договору, оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ по актам приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року. При цьому, починаючи з січня 2023 року (по акту за грудень 2022 року) та у наступних місяцях відповідач несвоєчасно проводив оплати за природний газ або взагалі їх не проводив, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ за період з 01.10.2022 по 24.05.2023, а саме:

- по акту № ТГЗ82110495 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 364 056,80 грн (дата остаточного розрахунку 10.12.2022) оплати були проведені відповідно до умов договору у вигляді передплат, зокрема сплачено платежами від 25.10.2022 на суму 358 147,24 грн та 17.11.2022 на суму 190 819,45 грн (з яких 184 909,89 грн передплата за газ на наступний період - за грудень 2022 року);

- по акту № ТГЗ82137175 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 1 420 846,40 грн (дата остаточного розрахунку 10.01.2023) станом на 01.12.2022 у зв`язку з проведеною відповідачем оплатою 17.11.2022 на суму 190 819,45 грн утворилась передплата в розмірі 184 909,89 грн та у подальшому ще було сплачено платежі: від 06.12.2022 на суму 183 319,45 грн (передплата); від 15.12.2022 на суму 183 319,45 грн (передплата); від 20.12.2022 на суму 183 319,45 грн (передплата); від 28.12.2022 на суму 183 319,45 грн (передплата); від 13.01.2023 на суму 300 000,00 грн (прострочка на 2 дні) та 31.01.2023 на суму 202 658,71 грн (прострочка на 18 днів);

- по акту № ТГЗ83018412 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 624 944,78 грн (дата остаточного розрахунку 10.02.2023) сплачено 27.02.2023 624 944,77 грн (прострочка на 16 днів);

- по акту № ТГЗ83039667 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 1 035 267,79 грн (дата оплати 10.03.2023) сплачено 27.03.2023 200 000,00 грн (прострочка на 16 днів) та 06.04.2023 835 267,79 грн (прострочка на 26 днів).

По двом іншим актам заборгованість відповідачем сплачена взагалі не була, а саме: по акту № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн та по акту № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на суму 88 282,91 грн.

Таким чином, у відповідача залишилась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 715210,99 грн (по акту за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн та за квітень 2023 року на суму 88 282,91 грн). Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

За змістом ст. 655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу (далі - Закону), права та обов`язки постачальників і споживачів природного газу визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з ч. 4 Закону, правила постачання природного газу є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 затверджено Правила постачання природного газу (далі - Правила).

Пунктом 2 Розділу 2 Правил встановлено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил, підтверджений обсяг природного газу - плановий об`єм (обсяг) природного газу, обумовлений договором постачання природного газу між споживачем та постачальником на відповідний розрахунковий період, який має бути поставлений споживачу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2 Розділу 7 Правил, у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені щодо відшкодування шкоди.

Пунктом 10 Розділу 2 Правил передбачено, що постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу.

З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ (позивачем) та ТОВ Лозівський елеватор (відповідачем) на підставі укладеного між ними договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором постачання природного газу та відповідає вимогам чинного законодавства України, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, зазначений договір є обов`язковим для виконання обома сторонами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено обсяги природного газу, поставленого відповідачу на підставі договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, які підписані обома сторонами без зауважень та заперечень.

Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за вказаним Договором, за поставлений природний газ по вищезазначеним актам розрахувався частково, при цьому з січня 2023 року проводив оплати за природний газ несвоєчасно, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ за період з 01.10.2022 по 24.05.2023, у зв`язку з чим у нього залишилась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 715210,99 грн (по актам № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 на суму 626 928,08 грн та № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 на суму 88 282,91 грн), що не заперечує відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Станом на дату ухвалення судом даного рішення в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем - ТОВ Лозівський елеватор остаточного розрахунку з позивачем - ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ за спожитий природний газ по актам № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 та № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 у загальному розмірі 715210,99 грн.

З урахуванням викладеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок основного боргу за Договором, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем всупереч вимог ст. 73, 74 ГПК України не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем за вказаним Договором, а також доказів, які б свідчили про сплату відповідачем заборгованості за природний газ у розмірі 715210,99 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 715210,99 грн є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Позивач у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ нарахував до стягнення з відповідача на підставі п. 6.2.1 Договору пеню в розмірі 96019,54 грн та на підставі п. 6.2.3 Договору штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2.1 договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені з урахуванням здійснених відповідачем оплат по Договору, суд дійшов висновку, що розрахунок пені виконаний позивачем вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 96019,54 грн є правомірними та обґрунтованими.

Пунктом 1.2 Договору сторони визначили плановий обсяг постачання газу на 2022 рік до 17000 куб. м.

Згідно Додатку 1 до Договору, сторони передбачили планові обсяги постачання газу на листопад 2022 року - 5000,00 м куб. та на грудень 2022 року - 5000,00 м куб.

Річний плановий обсяг постачання газу на 2023 рік Сторони визначили в п. 2 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору - до 85000 м куб.

Пунктом 3 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору сторони домовились про плановий обсяг постачання газу на січень 2023 року у розмірі 15000 м куб., на лютий 2023 року - 10000 м куб., на березень 2023 року - 10000 м куб., на квітень 2023 року - 0 м куб.

Відповідно до п. 6.2.3 Договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп)*Ц*К, де: Vф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1.

Споживачем у період з листопада 2022 року по квітень 2023 року було спожито природний газ з перевищенням планових обсягів, а саме: у листопаді 2022 року - обсягом 9539,30 куб. м (замість 5000,00 м куб.); у грудні 2022 року - обсягом 38753,29 куб. м (замість 5000,00 м куб.); у січні 2023 року - обсягом 17823,03 куб. м (замість 15000 м куб.); у лютому 2023 року - обсягом 31311,13 куб. м (замість 10000 м куб.); у березні 2023 року - обсягом 18961,11 куб. м (замість 10000 м куб.) та у квітні 2023 року - обсягом 2670,07 куб. м (замість 0 м куб).

Тому позивач на підставі п. 6.2.3 Договору нарахував відповідачу штраф за перевищення обсягу постачання газу на загальну суму 259895,16 грн, з яких: за листопад 2022 pоку - 17323,73 грн; грудень 2022 року - 123752,69 грн; січень 2023 року - 9898,64 грн; лютий 2023 року - 70462,89 грн; березень 2023 року - 29628,92 грн; квітень 2023 року - 8828,29 грн.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок виконаний вірно, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - ТОВ Лозівський елеватор є підприємством зі зберігання й обробки зерна, основним видом діяльності відповідача є складське господарство (код КВЕД 52.10), та інші допоміжні види діяльності, у зв`язку з чим основний дохід підприємство отримує від виконання робіт та надання послуг в сфері складського зберігання сільськогосподарської продукції, а отже отримання ним доходу знаходиться у прямій залежності від особливостей виробничого циклу - складського зберігання сільськогосподарських культур, оскільки основну частину прибутку відповідач отримує на початку нового сезону врожаю. Таким чином, отримання відповідачем доходів залежить від спроможності сільськогосподарських підприємств, які користуються послугами елеватора, вчасно та у повному обсязі розраховуватися за надані послуги.

Втім, повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, постійні ракетні та артилерійські обстріли, введення у зв`язку з цим воєнного стану в України з 24.02.2022, який у подальшому кілька разів був продовжений, зокрема до 15.11.2023, та триває дотепер, безпосередньо негативно вплинули на господарську діяльність ТОВ Лозівський елеватор та його контрагентів, їх можливість виконувати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, в т.ч. податкових зобов`язань тощо, призвели до неможливості в повному обсязі погасити боргові зобов`язання та відповідно призвели до формування у відповідача кейсу заборгованостей, в тому числі перед позивачем. Як відомо, Лозівська об`єднана територіальна громада Харківської області, де здійснює свою діяльність відповідач, з 24.02.2022 і до теперішнього часу входить до переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), має безпосередню близькість до лінії фронту, піддається частим ракетним обстрілам з боку ворога. В умовах воєнного стану і сам відповідач, і сільськогосподарські підприємства, які користуються послугами ТОВ Лозівський елеватор зі зберігання зерна, зазнали на собі значний негативний вплив від військової агресії, що призвело до зниження їх платоспроможності та утворення кредиторської та дебіторської заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що фінансове становище відповідача у 2022-2023 роках значно погіршилося у порівнянні з попередніми періодами, що підтверджується наданими відповідачем фінансовою звітністю (баланси та звіти про фінансові результати за: 2021, 2022 роки) та Витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 25.07.2023, згідно з яким ТОВ Лозівський елеватор має заборгованість з оплати податків та зборів, загальних розмір яких на 25.07.2023 становить 1 194 045,62 грн.

Крім того, як зазначає відповідач у поданому ним до суду клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, внаслідок російських ракетних атак по об`єктах енергетичної інфраструктури України, що мали місце восени 2022 року та взимку 2022-2023 року та призвели до масштабних збоїв в роботі енергетичної інфраструктури та аварійних відключень електроенергії у зв`язку із пошкодженнями об`єктів інфраструктури (вказані обставини щодо відсутності (відключення) електроенергії є загальновідомими обставинами та висвітлюються в засобах масової інформації й офіційних джерелах), ТОВ Лозівський елеватор було позбавлене можливості використовувати інші джерела енергії, ніж газ, у зв`язку з чим відбулося перевищення ним запланованих договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 обсягів споживання природного газу, оскільки діяльність підприємства на пряму залежить від стабільного енергоживлення.

Позивач - ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" просить стягнути з ТОВ Лозівський елеватор пеню в розмірі 96019,54 грн та штраф в розмірі 259895,16 грн, загальний розмір яких становить майже 50% від суми основного боргу (715210,99 грн), а отже, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ухиляння відповідачем від виконання своїх зобов`язань за Договором, не зважаючи на тяжке фінансове становище та те, що Лозівська об`єднана територіальна громада Харківської області, де здійснює свою діяльність відповідач, з 24.02.2022 і до теперішнього часу входить до переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, та має безпосередню близькість до лінії фронту, піддається частим ракетним обстрілам з боку ворога, відповідач продовжував здійснювати оплати по договору за спожитий природний газ та до подання позивачем до суду даного позову погасив більшу частину основного боргу за Договором, а терміни прострочення відповідачем оплат за Договором були незначними, суд дійшов висновку, що розмір штрафних санкцій, про застосування яких просить позивач у позові є надмірно великим та може стати несправедливо непомірним тягарем для відповідача й призвести до , тому суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій.

Одночасно, суд вважає, що задоволення в повному обсязі клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99% без врахування інтересів позивача та наслідків несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором не відповідатиме загальним засадам справедливості, добросовісності й розумності та порушить розумний баланс між інтересами кредитора (позивача) та боржника (відповідача). За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, тобто пеню - до 48009,77 грн та штраф - до 129947,58 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 5761,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 18404,15 грн.

Суд зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати мають іншу правову природу ніж штраф та пеня, тобто не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, а отже не підлягають зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, зважаючи на таке.

Порядок нарахування інфляційних втрат та процентів річних на суму боргу регулюється ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що право на звернення з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ч. 2 зазначеної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що цей Кодекс є основним актом цивільного законодавства України.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання та є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки носять компенсаційний характер та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача внаслідок нездійснення погашення заборгованості за спожитий природний газ, з огляду на положення ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати сплати відповідачем сум інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на прострочену заборгованість, і такі суми не підлягають зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, тому клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є вірним та виконаний з дотриманням вимог чинного законодавства, тому суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5761,17 грн.

Стосовно вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 18404,15 грн, суд зазначає таке.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт ругий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.

На підставі зазначеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок здійснений позивачем з порушенням вимог п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, щодо мінімального періоду застосування індексу інфляції, яким є повний місяць, за який розрахований індекс інфляції, а не за частину такого місяця, тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 18404,15 грн у повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік, починаючи з дати ухвалення, із встановленням графіку його виконання щомісячними рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 ГПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд може розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Таким чином, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки повинні визначатись господарським судом.

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

Як вже зазначалося вище, відповідач - ТОВ Лозівський елеватор є підприємством зі зберігання й обробки зерна, основним видом його діяльності є складське господарство (код КВЕД 52.10), та інші допоміжні види діяльності, у зв`язку з чим основний дохід підприємство отримує від виконання робіт та надання послуг в сфері складського зберігання сільськогосподарської продукції, а отже отримання ним доходу знаходиться у прямій залежності від особливостей виробничого циклу - складського зберігання сільськогосподарських культур, оскільки основну частину прибутку відповідач отримує на початку нового сезону врожаю. Таким чином, отримання відповідачем доходів залежить від спроможності сільськогосподарських підприємств, які користуються послугами елеватора, вчасно та у повному обсязі розраховуватися за надані послуги.

Водночас, на господарську діяльність ТОВ Лозівський елеватор та його контрагентів, їх можливість виконувати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, в т.ч. податкових зобов`язань тощо, негативно вплинули повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, постійні ракетні та артилерійські обстріли, введення у зв`язку з цим воєнного стану в України з 24.02.2022, який у подальшому кілька разів був продовжений, зокрема до 15.11.2023, та триває дотепер, що призвело до неможливості відповідача в повному обсязі погасити боргові зобов`язання перед позивачем. Ускладнення господарської діяльності відповідача у 2022 році підтверджується наданою відповідачем фінансовою звітністю (баланси та звіти про фінансові результати за: 2021, 2022 роки) та Витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 25.07.2023.

На теперішній час, в умовах воєнного стану, проблема зберігання сільськогосподарської продукції є нагальною потребою та надважливою запорукою продовольчої та економічної безпеки, як в Україні так і в світі. Відповідач зазначає у своєму клопотанні, що згідно з рекомендаціями наданими Міністерством аграрної політики України, ТОВ Лозівський елеватор продовжило надавати послуги складського зберігання, але на дату звернення відповідача з цим клопотанням до суду ТОВ Лозівський елеватор не має достатньої кількості коштів, які можна було б спрямувати на своєчасне виконання рішення суду одноразовим платежем після набрання ним законної сили, без настання при цьому для підприємства невідворотних негативних наслідків.

Разом з тим, відповідач має значну дебіторську заборгованість перед постачальниками товарів, робіт та послуг, загальний розмір яких станом на 01.07.2023 становить 1 204 000,01 грн, орієнтовний термін проведення розрахунків у жовтні-грудні 2023 року. Водночас, примусове стягнення коштів в рамках виконавчого провадження із застосуванням заходів виконавчого провадження як-то арешт рахунків, опис та арешт майна, заблокує діяльність ТОВ Лозівський елеватор, що неминуче завдасть шкоди як самому відповідачу, так і іншим особам (державі, громаді, працівникам та контрагентам відповідача), але, при цьому, не прискорить факт виконання судового рішення на користь позивача.

Відтак, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, приймаючи до уваги фінансовий стан відповідача та характер діяльності ТОВ Лозівський елеватор, судом встановлено наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду по даній справі у разі його негайного виконання, зокрема неможливість ТОВ Лозівський елеватор виконати дане рішення суду у справі № 922/2513/23 через недостатність коштів, а безпосередньо виконання рішення суду ускладнюється фінансовим становищем відповідача та наслідками введення воєнного стану в Україні та функціонування підприємства відповідача в умовах воєнного часу.

Зважаючи на викладене, враховуючи майновий стан боржника, його поведінку, спрямовану на поступове та систематичне погашення заборгованості, та враховуючи, що сплата повної суми заборгованості за рішенням суду одним платежем в порядку примусового виконання рішення тягне за собою арешт банківських та казначейських рахунків підприємства, що може мати наслідком зупинення роботи підприємства, невиплати заробітної плати працівникам, оплати видатків підприємства, неможливості проведення планових та аварійно-відновлювальних робіт, та вочевидь не прискорить факт виконання судового рішення, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, з метою забезпечення повного виконання судового рішення та запобігання настання в значній мірі обтяжливих для стягувача та боржника обставин, які може зумовити необґрунтовано затягнуте або негайне виконання судового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення, тому вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення та розстрочити виконання рішення суду у давній справі строком на один рік, починаючи з дати ухвалення, із встановленням графіку його виконання щомісячними рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця.

При цьому суд враховує, що надання розстрочки виконання судового рішення надасть боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частинами із певним інтервалом у часі.

Суд також звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.

Слід мати на увазі також, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в червні 2023 року з вимогою майнового характеру на загальну суму 1 095 291,01 грн, отже за подання зазначеної позовної заяви мав бути сплачений судовий збір у розмірі 16429,36 грн, що становить 1,5 відсотка від ціни позову.

Позивачем при поданні позовної заяви надано суду належні докази, які свідчить про сплату судового збору в розмірі 16429,36 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи Випискою про зарахування судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково на загальну суму 899019,51 грн (715210,99 грн основного боргу + 48009,77 грн пені + 5761,17 грн 3% річних та 129947,58 грн штрафу), у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати щодо сплати судового збору в розмірі 13485,29 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45000,00 грн, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До розподілу підлягають витрати, що складаються із: 1) розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто, за змістом зазначених норм, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому, здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, суд має врахувати результати розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також надати належну оцінку в порядку ст. 86 ГПК України поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/ дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу, а саме: якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України); якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми (ч. 7 ст. 129 ГПК України); у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України (щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг і ціною позову та (або) значенням справи для сторони) суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Одночасно, керуючись критеріями, визначеними ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2021 між позивачем - ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ (Замовником) та Адвокатським об`єднанням «ГАРАНТ ГРУП» (Виконавцем) укладено договір про надання юридичних послуг № 38А200-4918-21, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати юридичні послуги, здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги на умовах, що визначені Договором (надалі разом - юридичні послуги та/або правова допомога), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Додатковою угодою № ДП/43753907 від 18.05.2023 до зазначеного договору про надання юридичних послуг сторони домовились про надання Виконавцем професійної правничої допомоги, що полягає у захисті прав та законних інтересів Замовника на стадії досудового врегулювання спору, а також в місцевому, апеляційному та касаційному господарському суді у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ Лозівський елеватор грошових зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № ДП/43753907 від 18.05.2023 до договору про надання юридичних послуг № 38А200-4918-21 від 01.11.2021, професійна правнича допомога адвокатами Виконавця надається Замовнику під час підготовки позовної заяви до Господарського суду Харківської області у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ Лозівський елеватор грошових зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 до набрання рішенням суду першої, апеляційної, касаційної інстанції законної сили.

Згідно з п. 4 вказаної Додаткової угоди , загальна вартість послуг, що надаються виконавцем розраховується на підставі узгодженої Сторонами розміру погодинної ставки вартості роботи адвоката Виконавця, яка становить 3000,00 грн за 1 годину та виходячи з фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається Сторонами в актах надання послуг.

Пунктом 6 зазначеної Додаткової угоди передбачено, що оплата вартості наданих послуг здійснюється Замовником за фактом їх надання відповідно до наданого Виконавцем рахунку-фактури протягом 10 календарних днів з дня вступу в законну силу рішення суду у справі, визначеної п. 1 даної Додаткової угоди.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат до заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Акт приймання-передачі послуг за додатковою угодою № ДП/43753907 від 18.05.2023 до договору про надання юридичних послуг № 38А200-4918-21 від 01.11.2021, який був підписаний 07.08.2023 між позивачем - ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ та Адвокатським об`єднанням «ГАРАНТ ГРУП».

З вказаного Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023 вбачається, що Адвокатами Виконавця були надані Замовнику послуги загальною вартістю 45000,00 грн, а саме: 1) підготовка та подання позовної заяви та додатків до позовної заяви у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ Лозівський елеватор грошових зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 - вартість наданих послуг 24000,00 грн (витрачено 8 годин); 2) підготовка заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду по справі № 922/2513/22 - вартість наданих послуг 16500,00 грн (витрачено 5,30 годин); 3) підготовка заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 922/2513/22 - вартість наданих послуг 4500,00 грн (витрачено 1,30 годин).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Послуги. Загальні положення підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Таким чином, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги у договорі про надання правової допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Вказані вище критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, в рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такого ж висновку дійшов ЄСПЛ в рішеннях у справах "Баришевський проти України", "Двойних проти України".

У зазначеному рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Отже, як вбачається із наведеного вище, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом за договором про надання правової допомоги, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи не лише те, чи були вони фактично понесені, але й оцінювати їх необхідність та неминучість.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 08.03.2023 у справі № 873/52/22.

Як вбачається з наданого позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023, адвокатами Виконавця (Адвокатського об`єднання «ГАРАНТ ГРУП») на підставі договору про надання юридичних послуг № 38А200-4918-21 від 01.11.2021 та додаткової угоди № ДП/43753907 від 18.05.2023 до зазначеного договору були надані Замовнику (ТОВ ТВІЙ ГАЗЗБУТ) послуги загальною вартістю 45000,00 грн, а саме послуги з:

1) підготовки та подання позовної заяви та додатків до позовної заяви у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ Лозівський елеватор грошових зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 - вартість наданих послуг 24000,00 грн (витрачено 8 годин);

2) підготовки заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду по справі № 922/2513/22 - вартість наданих послуг 16500,00 грн (витрачено 5,30 годин);

3) підготовки заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 922/2513/22 - вартість наданих послуг 4500,00 грн (витрачено 1,30 годин).

Суд зазначає, що визначені в пунктах 1 і 2 Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023 послуги співвідносяться з видами правничої допомоги, наведеними в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якими:

адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи та надані позивачем на підтвердження наданих послуг докази, враховуючи характер спору по даній справі та ступінь його складності та розмір заявлених до стягнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивачем належно обґрунтовано та підтверджено матеріалами справи отримання ним послуг адвоката на правничу допомогу, визначених в пункті 1 Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023, вартість яких становить 24000,00 грн за 8 годин витраченого адвокатом часу (по 3000,00 грн за 1 годину).

Разом з тим, керуючись критеріями визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема критерієм справедливості, реальності та розумності розміру адвокатських витрат, суд критично ставиться до визначеного в пункті 2 Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023 розміру витраченого адвокатом часу на підготовку заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду, а відтак суд не погоджується з визначеною в цьому пункті сумою відшкодування витрат на правничу допомогу, вважає її необґрунтованою і завищеною, зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд даної справи, враховуючи, що справа відповідає ознакам малозначності, зважаючи на її незначну складність та незначний обсяг поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, було здійснено без проведення судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Будь-яких додаткових письмових пояснень до позовної заяви чи інших заяв по суті справи, окрім вищезазначеного заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду, станом на день винесення судом даного рішення позивачем до суду не було надано.

Як вбачається з тексту вказаного заперечення, розмір якого становить понад 7 сторінок, з огляду на малозначний характер даної справи та незначний обсяг поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, підготовка вищезазначеного заперечення не вимагала значних затрат часу та зусиль адвоката, не потребувала здійснення адвокатом складних розрахунків, аналізу значного обсягу документів та вивчення численної судової практики зі спірних питань, а отже вказана в пункті 2 Акту вартість вищезазначених послуг у розмірі 16500,00 грн (за 5,30 годин) є необґрунтованою та не відповідає критеріям справедливості, реальності та розумності витрат на адвоката. За таких підстав, з урахуванням даних конкретних обставин та наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу в зазначеній частині дорівнюватиме 6000,00 грн, що становить розмір вартості послуг за 2 години витраченого адвокатом часу (по 3000,00 грн за 1 годину), і саме з такою сумою вартості витрат на правничу допомогу погоджується суд як з обґрунтованою, розумною та доведеною належними в розумінні чинного процесуального закону доказами.

Стосовно послуг, зазначених в пункті 3 Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023, суд зазначає, що з огляду на положення п. 9 ст. 162 ГПК України (щодо обов`язку позивача надати до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи) та ч. 8 ст. 129 ГПК України (згідно з якими розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів), послуги з підготовки заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та подання цієї заяви до суду разом з доказами на підтвердження понесених судових витрат (пункт 3 Акту) фактично входять до складу та являються безпосереднім елементом послуг правничої допомоги з підготовки позовної заяви, передбачених пунктом 2 Додаткової угоди № ДП/43753907 від 18.05.2023 до договору про надання юридичних послуг № 38А200-4918-21 від 01.11.2021, підготовка відповідної заяви не вимагає значних затрат часу та зусиль адвоката, її подання до суду є правом, а не обов`язком позивача, а умови договору про надання юридичних послуг між адвокатом та позивачем, зокрема в частині визначення розміру вартості послуг адвоката, не є обов`язковими для застосування судом. Отже, як вважає суд, вказана в пункті 3 Акту приймання-передачі послуг від 07.08.2023 вартість вищезазначених послуг у розмірі 4500,00 грн є необґрунтованою, не відповідає критеріям справедливості, розумності, співмірності та пропорційності до предмету спору у даній справі та не підлягає відшкодуванню окремо, у зв`язку з чим заява позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зазначеній частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин, реальна вартість наданих адвокатом позивачу послуг з правничої допомоги становить 30000,00 грн та складається з вартості: підготовки та подання позовної заяви та додатків до позовної заяви в розмірі 24000,00 грн за 8 годин витраченого адвокатом часу (п. 1 Акту) та підготовки заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду в розмірі 6000,00 грн за 2 години витраченого адвокатом часу (п. 2 Акту).

На підставі зазначеного, враховуючи, що реальна вартість наданих позивачу послуг адвоката становить 30000,00 грн, а судом позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 899019,51 грн, у відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 24624,13 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, ст. 129, ст. 236-242, 252, ст. 331 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, Господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський елеватор (64605, Харківська область, м. Лозова, вул. Гвардійська, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТВІЙ ГАЗЗБУТ (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2, ) заборгованість за спожитий природний газ по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 у розмірі 715210,99 грн, пеню в розмірі 48009,77 грн, 3% річних у розмірі 5761,17 грн, штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 129947,58 грн, а також витрати щодо сплати судового збору в розмірі 13485,29 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 24624,13 грн.

3. Відмовити у стягненні інфляційних втрат у розмірі 18404,15 грн, пені в розмірі 48009,77 грн, штрафу за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 129947,58 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський елеватор про розстрочення виконання рішення суду від 25.07.2023 (вх. № 19622 від 26.07.2023).

6. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 29.08.2023 по справі № 922/2513/23 на 12 місяців, починаючи з 30.08.2023 по 29.08.2024 включно з щомісячними платежами рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця, в розмірі 78094,07 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

У зв`язку з відпусткою судді повний текст рішення складено і підписано 29.08.2023.

Суддя Н.А. Новікова