СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Харків Справа №922/854/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

ініціюючого кредитора не з`явився;

боржника Виноградов В.О. (адвокат);

розпорядника майна не з`явився;

ТОВ «Трейденерджи» не з`явився;

апелянта (Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№1587Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року у справі №922/854/23,

за заявою Фізичної особи-підприємця Шевцова Олега Станіславовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ),

до Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» (61001, м.Харків, вул. Актюбінська, 24 ),

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року у справі №922/854/23 (повний текст складено 16.06.2023 року, суддя Лавренюк Т.А.) заяву Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» про скасування арешту задоволено.

Скасовано арешт, накладений на кошти Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» () постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Т.І. про арешт коштів від 17.05.2023 року ВП№71773877.

Ухвалу направлено до виконання АТ КБ «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б.1Д), АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (, 03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 127), ПАТ АБ «Укргазбанк» (, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, б.1).

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року скасувати;

- прийняти нове судове рішення, яким заяву Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» про скасування арешту залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №71461006 з примусового виконання наказу №922/1273/22 Господарського суду Харківської області від 06.03.2023 року про стягнення з Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» на користь - Акціонерного товариства «Харківобленерго» суми заборгованості. Виконавче провадження №71461006 відкрите 04.04.2023 року за заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго», загальний розмір заборгованості складав 343420579,97 грн. Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження 04.04.2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 34342058,00 грн. у відповідності до приписів ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». У подальшому керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», 08.05.2023 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Пунктом 2 вказаної постанови, припинено чинність арешту коштів боржника накладеного відповідно до постанови про арешт коштів від 04.04.2023 року ВП№71461006 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Пунктом 5 постанови, постанову про стягнення виконавчого збору від 04.04.2023 року №71461006 винесено в окреме провадження. Так, державним виконавцем виведено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору №71461006 від 04.04.2023 року, на підставі неї 10.05.2023 року відкрито виконавче провадження №71773877 про стягнення з Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» виконавчого збору у розмірі 34342058,00 грн. З метою виконання вказаного виконавчого документу було накладено арешт на майно боржника 17.05.2023 року постановою державного виконавця.

Апелянт вважає, що всі постанови та дії державного виконавця, прийняті відповідно до чинного законодавства, в межах повноважень державного виконавця, у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження». При цьому апелянт вказує, що вимоги щодо сплати виконавчого збору є поточними та на них не розповсюджується дія мораторію, тому підстав для повернення виконавчого збору немає.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року у справі №922/854/23. Встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання на 28.08.2023 року і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи (матеріали оскарження ухвали) №922/854/23.

Вказана ухвала суду була направлена на адреси учасників справи засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, які зазначені у документах, що надані до суду і отримана апелянтом, боржником та арбітражним керуючим, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

15.08.2023 року матеріали оскарження ухвали №922/854/23 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

22.08.2023 року від боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9978), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 28.08.2023 року представник боржника проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві. Представники апелянта, та арбітражний керуючий у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були обізнані належним чином.

Враховуючи, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи, явка представника апелянта та розпорядника майна у судове засідання не визнавалась обов`язковою, а участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника боржника, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.03.2023 року відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс»; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 24.03.2023 року оприлюднено повідомлення про порушення справи про банкрутство. Визначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника. Зазначено відомості про розпорядника майна.

10.05.2023 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Т.І. відкрито виконавче провадження №71773877. В межах даного провадження 17.05.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику - КП «Міськелектротранссервіс», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 34342459,85 грн.

На підтвердження вказаних обставин боржником надано постанову від 10.05.2023 року про відкриття виконавчого провадження та постанову від 17.05.2023 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження №71773877. Відомості щодо скасування вказаного арешту в матеріалах оскарження відсутні.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою фактично визнано неправомірною постанову державного виконавця та скасовано накладені арешти.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної влади (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правових статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 ч.1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану (частина 4 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вже було встановлено, ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.03.2023 у справі №922/854/23 відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Міськелектротранссервіс». Цією ж ухвалою суду постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття справи про банкрутство КП «Міськелектротранссервіс».

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 23.03.2023 року було оприлюднено повідомлення про порушення справи про банкрутство. Визначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника. Зазначено відомості про розпорядника майна.

Частиною 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Строк мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина п`ята статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

За приписами частини чотирнадцятої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Під час розгляду даної справи, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 26.01.2023 року у справі №910/21981/16, а саме:

«З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальними нормами КУзПБ для випадків звернення стягнення на майно боржника встановлені спеціальні правила.

Не можна вважати правомірними дії державного виконавця щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та накладення арешту на майно боржника, який перебуває у процедурі банкрутства, на підставі лише положень Закону України «Про виконавче провадження», без врахування процедур і положень Кодексу України з процедур банкрутства, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 року у справі №905/1923/15).

Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, зв`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових вимог кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Кодексу України з процедур банкрутства процедури.

У межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржника, з огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства, такими, що відповідають положенням чинного законодавства України, можна вважати лише ті дії обтяжувача щодо звернення стягнення на майно боржника, які були дозволені (санкціоновані) судовим рішенням (ухвалою суду) в межах справи про банкрутство (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 року у справі №905/1923/15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20)».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, та накладення арешту на кошти та майно боржника суперечить вимогам ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вказане свідчить про помилковість тверджень апелянта та про довільність тлумачення наявних між сторонами правовідносин, що вимоги щодо сплати виконавчого збору є поточними та на них не розповсюджується дія мораторію.

Оскаржувана постанова виконавця винесена під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника КП «Міськелектротранссервіс», тобто всупереч положенням Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином дії державного виконавця направлені на арешт коштів та майна боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію є неправомірними, а винесення відповідної постанови протиправними.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позиції по справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів та є такими, що вчинені при довільному тлумаченні норм права та наявних між сторонами правовідносинами, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року у справі №922/854/23, яке відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, приписам Закону України «Про виконавче провадження» та Кодексу України з процедур банкрутства має бути залишене без змін.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.06.2023 року у справі №922/854/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2023 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук