ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2023 р. Справа№ 910/13300/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Гебеша Віталія Антоновича (вх.№09.1-04.1/4340/23 від 12.06.2023 Північного апеляційного господарського суду)

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023

у справі № 910/13300/22 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Фізичної особи-підприємця Гебеша Віталія Антоновича

про стягнення 36 065,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/13300/22 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Гебеша Віталія Антонійовича на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 36 065, 52 грн. плати за безоблікове водокористування, а також 2481 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 року у справі № 910/13300/22 скасувати, ухваливши нове судове рішення (залежно від встановлених апеляційним судом правовідносин таким може бути або рішення про закриття провадження у справі або про відмову у задоволенні позовних вимог); вирішити питання розподілу судових витрат, які стягнути з позивача на користь апелянта.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (ПАТ «АК «Київводоканал», позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Гебеша Віталія Антонійовича (ФОП Гебеш В.А., відповідач) 36 065, 52 грн. плати за безоблікове водокористування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту за адресою: м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53, де фактично знаходилось відділення Приватбанку 16.05.2019 працівниками водоканалу складено Акт №208271, яким зафіксовано факт використання споживачем не зареєстрованого в РД засобу обліку №0097989.

У зв`язку із встановленими порушеннями, позивачем було пред`явлено відповідачу попередження від 15.07.2019 №7425/8/8/02-19 із розрахунком №38/10/19 від 05.07.2019 за безоблікове, самовільне користування послугами на суму 36065,52 грн та направлено вимогу від 11.08.22 №4113/12//8/0212 про сплату зазначеної суми.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/13300/22 позов задоволено повністю.

Приймаючи рішення суд першої інстанції, виходив з наступного:

- відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на спростування зафіксованих в Акті фактів порушень, а також на підтвердження його доводів щодо наявності станом на момент проведення обстеження іншого засобу обліку (лічильника), який знаходився на обліку у позивача. Не є такими доказами і копії квитанції №26СК-К354-ХЕВ6-415Х від 07.07.2021 та довідки Управителя (менеджера) КП «Керуюча компанія по утриманню житлового фонду Шевченківського р-ну (Мікрорайон Нивки)» вих.№326 від 04.10.2019, що додані відповідачем до відзиву, оскільки квитанцією підтверджується лише факт здійснення відповідачем 07.07.2021 оплати за холодну воду та водовідведення згідно лічильника №00502606, а довідка свідчить лише про те, що 04.10.2019 було розпломбовано лічильник ХВП у зв`язку з аварійною ситуацією (пошкодження на системі вводу ХВП в приміщення) та заміною лічильника (лічильник: тип Minomess №1483773, показники - 00255);

- враховуючи те, що станом на 16.05.2019 відповідачем використовувався не зареєстрований засіб обліку, про що зафіксовано в Акті, та не було укладено договір на надання відповідних послуг з водопостачання та водовідведення, то відповідно до п. 3.2 Правил здійснене відповідачем водокористування вважається безобліковим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач вважає оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим у зв`язку з неправильністю та неповнотою встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильних, як дослідження, так і оцінки доказів, неподання доказів до суду з поважних причин, - як наслідок - неправильного визначення відповідно до помилково встановлених судом обставин правовідносин.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- справа помилково розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції господарських судів, визначених ст.ст. 20-23 ГПК України;

- суд першої інстанції (погодившись з позивачем) як на підставу для висновку, що відповідач у спірних відносинах виступає суб`єктом господарювання, послався на «доказ», щодо якого відповідач був позбавлений можливості висловити заперечення;

- суд першої інстанції, всупереч положенням процесуального закону (власне як і позивач) вдався до припущень, розцінивши відповідну долучену позивачем копію заяви як доказ здійснення господарської діяльності - адже дана заява подана відповідачем саме як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем;

- жоден наявний в матеріалах справи доказ (окрім складеного самим же позивачем акту обстеження - де вказано про належність - однак без зазначення правової підстави і правового титулу - об`єкта ФОП Гебеш В.В.) не свідчить про те, що відповідач у спірних відносинах, виступав як фізична особа-підприємець, як і те, що відповідач взагалі є учасником стверджуваних позивачем правовідносин;

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що навіть встановлення обставини наявності лічильника води у санвузлі - без надання позивачем доказів позитивної динаміки зміни його показників - зовсім не свідчить про споживання води - такий акт може свідчити про наявність належного комусь лічильника у конкретному місці - і не більше;

- апеляційному суду слід встановити: (1) обставину надання позивачем доказів здійснення відповідачем господарської діяльності у виді відділення Приватбанку (саме так вказано у складеному позивачем акті); (2) обставину ненадання позивачем доказів того, що обстежений лічильник є місцем розташування вузла обліку води; (3) стверджувану відповідачем обставину належності обстеженого відповідачем лічильника не до вузла обліку води а до внутрішнього лічильника обліку води для розрахунків з орендодавцем, яким не є відповідач; (4) обставину того, що вказане у акті обстеження приміщення, на праві користування належить іншій, аніж відповідач особі (про необхідність доведення саме позивачем цього роду обставини суд першої інстанції вказував ще в ухвалі від 08.12.2022 року); (5) обставину того, що відповідач не був присутній та не приймав участі у складанні акту обстеження, складеного позивачем; (6) обставину здійснення у травні 2019 року підприємницької діяльності по наданню в оренду приміщень за означеною адресою не відповідачем, а іншою особою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гебеша Віталія Антонійовича (вх.09.1-04.1/4340/23 від 12.06.2023) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/13300/22; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотання скаржника щодо розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке за участі апелянта (який на момент апеляційного розгляду перебуватиме за межами України) та його представника (робоче місце якого знаходиться в с. Минай, Ужгородського району Закарпатської області - та витрати часу лише на дорогу з м. Ужгород до м. Київ і назад потягом складуть орієнтовно 32-38 годин, за мінусом 16 годин сну - відтак прибувати в місто Київ у цьому разі, з огляду на ціну позову взагалі економічно недоцільним) провести в режимі відеоконференцзв`язку;

також і клопотання позивача викладене в письмових поясненнях, отриманих судом 03.08.2023 про здійснення розгляду справи № 910/13300/22 з викликом сторін;

судом відхилено з огляду на його необгрунтованість при відсутності такої необхідності виходячи з приписів ст. 270 ГПК України.

Під час апеляційного провадження до справи отримані 03.08.2023 пояснення позивача, в яких останній просить прийняти дані пояснення, долучити їх до матеріалів справи № 910/13300/22, врахувати при прийнятті постанови та апеляційну скаргу ФОП Гебеша Віталія Антонійовича залишити без задоволення; від відповідача 08.08.2023 отримані пояснення щодо поданих позивачем пояснень від 02.08.2023.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.05.2019 позивачем складено Акт №208271 обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту (далі - Акт) за адресою: м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53, де фактично знаходилось відділення Приватбанку.

В Акті зафіксовано факт використання споживачем не зареєстрованого в РД засобу обліку №0097989, внаслідок чого послуги водопостачання припинено шляхом перекриття водного шар.крану діаметром 15 мм та опломбування його в зачиненому стані пломбою, та зроблено запис про необхідність звернення до позивача для заключення договірних відносин та налагодження обліку ХВП та ВВ.

У зв`язку із встановленими порушеннями, позивачем було пред`явлено відповідачу попередження від 15.07.2019 №7425/8/8/02-19 із розрахунком №38/10/19 від 05.07.2019 за безоблікове, самовільне користування послугами на суму 36065,52 грн та направлено вимогу від 11.08.22 №4113/12//8/0212 про сплату зазначеної суми.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 16.05.2019 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем не оформлювались, а із заявою про укладення договору на надання послуг з водопостачання та водовідведення відповідач звернувся до позивача лише 20.05.2019, тобто після складання Акту.

Задовольняючи позовні вимоги заявлені у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на спростування зафіксованих в Акті фактів порушень, а також на підтвердження його доводів щодо наявності станом на момент проведення обстеження іншого засобу обліку (лічильника), який знаходився на обліку у позивача; відповідно враховуючи те, що станом на 16.05.2019 відповідачем використовувався не зареєстрований засіб обліку, про що зафіксовано в Акті, та не було укладено договір на надання відповідних послуг з водопостачання та водовідведення, то відповідно до п. 3.2 Правил здійснене відповідачем водокористування вважається безобліковим.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача, який є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53 нарахованої суми вартості безоблікового водоспоживання за виявлене порушення під час проведеного 16.05.2019 обстеження про що складено Акт №208271 обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту, де фактично знаходилось відділення Приватбанку.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ця справа розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції господарських судів, оскільки на момент обстеження (травень 2019) господарську діяльність щодо надання в оренду приміщень за адресою м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53 здійснювала інша особа - фізична особа-підприємець Гебеш Валентина Василівна, якій нежитлове приміщення було передане в безоплатне користування за договором позички, укладеним з відповідачем як фізичною особою. Ще з 2015 року відповідне майно, згідно договору оренди від 01.06.2015 року було передане в користування (оренду) ПАТ КБ «Приватбанк» не відповідачем, а ФОП Гебеш В.В.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц.

Договір оренди приміщення від 01.06.2015 укладений між фізичною особою-підприємцем Гебеш Валентиною Василівною та ПАТ КБ «Приватбанк», договір позички від 10.12.2018 укладений Гебеш Віталієм Антонійовичем, як громадянином України про надання в користування фізичній особі-підприємцю Гебеш Валентині Василівні нежитлових приміщень за адресою м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53 містить відомості про обставини, що мали місце під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Неможливість надання відповідачем відповідних документів суду першої інстанції обумовлено тим, що відповідач перебував за межами України, про що суд першої інстанції був обізнаний та повідомлений, а отже відповідачем доведено наявність об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне вчинення процесуальної дії з причин, що не залежали від нього.

Зазначеними документами підтверджується, що відповідачем, як фізичною особою (громадянином України) передано в користування фізичній особі-підприємцю Гебеш Валентині Василівні нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53 по договору позички, посвідченому нотаріально 10.12.2018.

Вказане нежитлове приміщення станом на час проведеного позивачем обстеження (травень 2019) перебувало в оренді ПАТ КБ «Приватбанк» за договором оренди від 01.06.2015, укладеним між фізичною особою-підприємцем Гебеш Валентиною Василівною та ПАТ КБ «Приватбанк», а відповідачем - Гебеш Віталієм Антонійовичем у господарській діяльності не використовувалось, оскільки передано ним як фізичною особою в безоплатне користування за договором позички 10.12.2018.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS»).

Надана позивачем до матеріалів справи (арк. спр. 27) в суді першої інстанції заява відповідача до ПАТ «АК «Київводоканал» (вих. № 1895/8/17-19 від 20.05.2019) щодо приміщення за адресою: м. Київ, вул. Д. Щербаківського 53 також підписана відповідачем як фізичною особою, що також не підтверджує факту використання відповідачем нежитлового приміщення в його господарській діяльності та взагалі ця заява не містить відомостей щодо наявності такого статусу у відповідача.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пунктів 1, 5, 10, 14 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №214/4137/17).

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідач у справі - Гебеш В.А. на момент проведеного позивачем обстеження та у період нарахованого безоблікового водоспоживання у нежитловому приміщенні, власником якого він є, мав статус фізичної особи-підприємця.

Так, кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК, де зазначено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 42 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тому підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19, постанови Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №916/2437/17, від 03.02.2021 у справі №902/655/19, від 01.06.2021 у справі №910/15940/20, від 07.09.2021 у справі №918/139/21).

Відповідно до ч.1 ст.128 ГК громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи.

Таким чином, вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи можна визначити ці правовідносини як господарські.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів (ч. 1 ст. 67 ГК).

Спір у справі виник внаслідок відсутності договірного врегулювання відносин споживання послуг з водопостачання у нежитловому приміщенні, яке на праві власності належало відповідачу, однак станом на травень 2019 не використовувалось ним у господарській діяльності, було ним, як фізичною особою (громадянином України) передано в користування фізичній особі-підприємцю Гебеш Валентині Василівні по договору позички, посвідченому нотаріально 10.12.2018.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про стягнення з фізичної особи-підприємця Гебеш В.А. плати за безоблікове водокористування не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Апеляційний господарський суд не розглядає інші аргументи скаржника, адже неправильне визначення судом першої інстанції юрисдикційності спору є достатньою підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

У порядку ч. 2 ст. 231 ГПК України суд роз`яснює позивачу про віднесення даного спору до юрисдикції загальних судів та наявність права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до Північного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Щодо понесених сторонами судових витрат по сплаті судового збору, то відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 231, 269, 270, 275, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гебеша Віталія Антонійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/13300/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/13300/22 скасувати.

3. Провадження у справі № 910/13300/22 закрити.

4. Матеріали справи № 910/13300/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко