29.08.2023Справа № 910/5154/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерноінвест-Транс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкаро Холдінг»
про стягнення 159310 грн
Без виклику представників сторін
У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрзерноінвест-Транс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкаро Холдінг» про стягнення 159310 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/5154/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкаро Холдінг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерноінвест-Транс» заборгованість у розмірі 159310 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

25.07.2023 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерноінвест-Транс» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правнчиу допомогу у розмірі 5000 грн.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов висновку про те, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами ст.244 ГПК України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Судом встановлено, що при прийнятті судом рішення від 17.07.2023 у справі №910/5154/23 Господарським судом міста Києва не було вирішено питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Таким чином, за правилами статті 74 ГПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути відображений в детальному описі робіт (наданих послуг), має бути доведений та документально обґрунтований.

Суд зазначає, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано лише копію Договору про надання правової допомоги №02/03-23 від 17.03.2023, ордер серії ВІ №1134607 від 22.03.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №583 від 13.03.2008.

Інших доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем документально не підтверджено та не доведено понесення ним витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є обґрунтованими, у зв`язку з чим, суд відмовляє у покладені на відповідача вказаних витрат.

Керуючись ст.ст.123, 126, ст.ст.232, 233, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерноінвест-Транс» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/5154/23 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання: 29.08.2023.

Суддя Я.В. Маринченко