ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2023 р. Справа №914/2310/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комершал ЛТД» 05.07.2023

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.06.2023 (повний текст ухвали складено 26.06.23, колегія суддів: головуючий суддя Бортник О.Ю., судді Рим Т.Я, Яворський Б.І) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 914/2310/18

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комершал ЛТД», м. Львів

про стягнення 135425491,94 грн

за участі представників:

від позивача Жарський І.Р.,

від відповідача Недокус В.І.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комершал ЛТД» звернулось до Господарського суду Львівської області з заявою про визнання наказу, який видано судом 20.01.2020 р. у справі № 914/2310/18, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з товариства на користь позивача 53878933,16 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна та 12379081,69 грн. пені, нарахованої за порушення виконання зобов`язання з сплати лізингових платежів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.06.2023 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Комершал ЛТД» про визнання наказу від 20.01.2020 таким, що не підлягає виконанню у справі № 914/2310/18 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «Комершал ЛТД», місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням суду у справі № 914/2310/18, яке набрало законної сили, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково і присуджено до стягнення з ТОВ «Комершал ЛТД» на користь позивача грошові кошти, проте, вказаним судовим рішенням не було встановлено обов`язку боржника повернути стягувачу майно, що було предметом договору лізингу, разом з тим, у виконавчому документі не зазначено жодного майна. Крім цього, в матеріалах справи відсутні, а заявником не подані, докази на підтвердження зміни судом способу чи порядку виконання рішення суду від 13.11.2019 шляхом звернення стягнення на майно, яке було предметом договору фінансового лізингу 4К16031ЛИ від 02.07.2016. Факт припинення зобов`язань заявника за договором лізингу, після набрання рішенням суду у справі № 914/2310/18 законної сили, судовими рішенням у інших справах не встановлено. Таким чином, задоволення заяви ТОВ «Комершал ЛТД» фактично зумовить перегляд та зміну рішення суду, яке набрало законної сили, у непередбачений законом спосіб, що суперечитиме вимогам закону та порушуватиме принцип правової визначеності.

Не погодившись з постановленою ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ «Комершал ЛДТ» оскаржило таку в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі, як на підставу для скасування вказаної ухвали суду, апелянт покликається на таке:

- 13.05.2019 позивачем в односторонньому порядку було розірвано договір лізингу. Разом з тим, відповідачем було повернуто позивачу об`єкти лізингу за актами про передачу майна, зазначеного в виконавчому документі, від 09.10.2019, від 29.10.2019 та від 30.10.2019. На переконання скаржника, лізингові платежі, як відшкодування вартості предмету лізингу, є попередньою оплатою за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу. Таким чином, присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача 53878933,16 грн. лізингових платежів, та сплачені за час дії договору лізингу лізингові платежі в сумі 13379576,44 грн. є частиною відшкодування вартості предмету лізингу за договором лізингу (попередньою оплатою за предмет купівлі-продажу, який позивач зобов`язувався передати заявнику у власність);

- апелянт зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору лізингу, одночасно відбувається розірвання договору купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу, припиняється зобов`язання лізингоодержувача (апелянта) з внесення попередньої оплати вартості об`єкту лізингу в сумі 53878933,16 грн. та виникає у заявника право на повернення йому 13379576,44 грн. лізингових платежів, сплачених за час дії договору;

- за твердженнями скаржника, зобов`язання зі сплати пені на суму 12379081,68 грн., є похідним та припинилось, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання. Водночас, скаржник наводить свій розрахунок пені, що полягає в наступному:

· 53878933,16 грн. заборгованості з лізингових платежів становить 48,996 % від загальної суми лізингових платежів (109964473,45 грн.). Таким чином, сума пені, зобов`язання із сплати якої припинилось разом із припиненням основного зобов`язання (сплати 53878933,16 грн.), становить 48,996 % від загального розміру пені (25265498,49 грн.) і складає 12379081,68 грн.

Позивач, заперечуючи доводи апелянта, подав додаткові письмові пояснення у справі, в яких наголошує, що договір лізингу було розірвано за ініціативою лізингодавця через прострочення лізингоодержувачем сплати лізингових платежів більше ніж на 30 днів та порушення строків сплати винагороди. Позивач зазначає, що на виконання п. 8.2.3 договору фінансового лізингу № 4К16031ЛИ від 02.07.2016 останній надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу з 13.05.2019, в якому поінформував ТОВ «Комершал ЛТД» про необхідність погасити наявну заборгованість та повернути майно по акту прийому-передачі. Позивач акцентує, що рішення у справі № 914/2310/18 було прийнято 13.11.2019, тобто після розірвання договору та повернення об`єктів лізингу лізингодавцю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №60185881 від 08.11.2019.

Разом з тим, суд, приймаючи рішення у даній справі, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, не вирішував питання про зменшення зобов`язань відповідача за договором фінансового лізингу № 4К16031ЛИ від 02.07.2016. З огляду на наведене, на переконання позивача, підстави для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та задоволення заяви ТОВ «Комершал ЛТД» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Скаржником 11.08.2023 було подано на розгляд суду клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі № 904/5492/18, якою скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у цій справі та задоволено заяву ТОВ «Дніпромашбуд» про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі № 904/5492/18 таким, що не підлягає виконанню. Розглянувши долучену апелянтом судову практику, судова колегія зазначає, що обставини у справі № 904/5492/18 є відмінними від обставин даної справи, позаяк розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу у справі № 904/5492/18 мало місце в листопаді-грудні 2020, тобто після ухвалення рішення Господарським судом Дніпропетровської області від 05.03.2019 та видачі наказу 02.04.2019.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи міркування та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у додаткових письмових поясненнях у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на наступне:

Суд, який видав виконавчий документ, у відповідності до ст. 328 ГПК України, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції обставини, на які заявник посилається як на підстави припинення у нього обов`язку виконати рішення суду щодо сплати стягувачу 53878933,16 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів та 12379081,69 грн. пені, існували на момент ухвалення рішення суду у справі № 914/2310/18 (13.11.2019). Вказані обставини існували й на момент виникнення у відповідача обов`язку виконати рішення суду, тобто, на момент набрання рішенням суду законної сили (13.01.2020) та станом на момент видачі наказу на примусове виконання рішення суду (20.01.2020), який заявник просить визнати таким, що не підлягає частковому виконанню.

З аналізу рішення суду у справі № 914/2310/18, яке набрало законної сили, вбачається, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Комершал ЛТД» на користь позивача прострочену заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, прострочену заборгованість з винагороди за користування майном та пеню за порушення грошового зобов`язання. Водночас, означене рішення суду не встановлювало обов`язку боржника повернути стягувачу майно, що було предметом договору лізингу; виконавчий документ не містить відомостей про жодне майно.

В матеріалах справи відсутні, а скаржником не подані, докази, які б свідчили про зміну судом способу чи порядку виконання рішення суду від 13.11.2019 шляхом звернення стягнення на майно, яке передавалось позивачем відповідачу в лізинг за договором фінансового лізингу 4К16031ЛИ від 02.07.2016.

Таким чином, вказані ТОВ «Комершал ЛТД» у заяві та в апеляційній скарзі обставини та доводи, на які останній покликається як на підставу часткового припинення його зобов`язань, не є доказами виконання зобов`язання, встановленого рішенням суду, проведеного належним чином в розумінні ст. 599 ЦК України. Також в матеріалах справи відсутні докази існування обставин, встановлених статтями 600, 601, 603-607, 609 ЦК України, наслідком наявності яких є припинення зобов`язання, у тому числі і зі сплати присуджених до стягнення грошових коштів. В силу ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до пунктів 1.1., 6.2.4. та 8.3. договору фінансового лізингу 4К16031ЛИ заявник взяв на себе зобов`язання повернути банку майно, яке є предметом лізингу, у випадку дострокового розірвання договору з підстав, передбачених у тому числі й п. 8.2. договору. Заявник зобов`язався повернути майно банку, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором.

Факт припинення зобов`язань заявника за договором лізингу після набрання рішенням суду у справі № 914/2310/18 законної сили судовими рішенням у інших справах не встановлено. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що задоволення заяви ТОВ «Комершал ЛТД» фактично зумовить перегляд та зміну рішення суду, яке набрало законної сили, у непередбачений законом спосіб, що суперечитиме вимогам закону та порушуватиме принцип правової визначеності. Отже, з наведених ТОВ «Комершал ЛТД» доводів та обґрунтувань не вбачається, що виконавчий документ у даній справі видано помилково та не встановлено, що після набрання рішенням суду законної сили, обов`язок боржника частково припинився, у тому числі його добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування постановленої у цій справі ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.06.2023 про відмову у визнанні наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 914/2310/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комершал ЛТД» - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 28.08.2023

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік