ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/632/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи за позовом Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі

позивача 1 Пилипецької сільської ради, с. Пилипець, Закарпатська область

позивача 2 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача філії «Міжгірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», смт. Міжгір`я, Закарпатська область

про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 40 599,95 грн.,

сторони не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Керівник Хустської окружної прокуратури Закарпатської області звернувся в інтересах держави в особі Пилипецької сільської ради, Державної екологічної інспекції у Закарпатській області з позовом до відповідача філії «Міжгірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 40 599,95 грн. Позов заявлено з посиланням на статті 3, 5, 41, 42, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 19, 64, 86, 90, 105, 107 Лісового кодексу України, статті 1166, 1172 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою суду від 11.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті справи.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 2684.00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.07.2023 надіслана на юридичну адресу відповідача: 90000, Закарпатська область, Хустський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 64. Дана ухвала отримана відповідачем особисто 15.07.2023, про що свідчить трекінг поштового відправлення, який міститься в матеріалах справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Таким чином, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що у ході реалізації представницьких повноважень опрацьовано матеріали кримінального провадження №0000023 від 26.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 ККУ. В ході вивчення вказаних матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідачем було порушено вимоги щодо ведення лісового господарства, а саме не здійснено комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, запобіганню незаконних рубок. Зокрема, 13.05.2020 майстром лісу Пилипецького лісництва ДП "Верхньогірське ЛГ" Грицовляк І.І. було виявлено самовільну рубку деревини породи "бук" у кількості 11 дерев загальною кубомасою 4,66 м. куб. (обхід №13, квартал 85, виділ 7 Пилипецького лісництва с. Річка), про що складено акт про лісопорушення №4 від 15.05.2020. Зазначений акт із додатками був скерований ДП "Верхньогірське ЛГ" до відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області для проведення досудового розслідування по даному факту. Відповідно до розрахунку, проведеного спеціалістами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області сума заподіяної шкоди лісу незаконними рубками у кримінальному провадженні №0000023 від 26.05.2021 складає 40 599.95 грн., стягнення якої і стало підставою для подання вказаного позову до відповідача, який, за твердженням прокурора, має відшкодувати таку шкоду на виконання приписів ст. ст. 1166, 1172 ЦКУ.

В ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено особу, яка у порушення вимог ст. 69 ЛКУ здійснила незаконну порубку дерев, тому збитки завдані інтересам держави мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем - ДП "Верхньогірське лісове господарство".

В подальшому, правонаступником прав та обов`язків ДП "Верхньогірське лісове господарство" визначено ДП "Міжгірське лісове господарство". Відповідно до наказу №848 від 28.10.2022 ДП "Міжгірське ЛГ" припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України". Таким чином, правонаступником майна, прав та обов`язків ДП "Верхньогірське ЛГ є ДСГП "Ліси України" в особі філії "Міжгірське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", яке, відповідно, є належним відповідачем у даній справі.

Прокурор вказує, що Пилипецька сільська рада є органом до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів. В свою чергу, Пилипецькою сільською радою належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів територіальної громади не вжито, зокрема селищною радою повідомлено прокуратуру, що нею не вживались жодних заходів з метою пред`явлення позову та звернулась з проханням до окружної прокуратури щодо вжиття заходів представницького характеру та зверненням до суду з відповідним позовом в її інтересах. Відтак, позивача - 1 письмово повідомлено про представництво прокуратурою інтересів держави у даній справі.

Крім того, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави перед пред`явленням даного позову прокуратурою до Державної екологічної інспекції направлено повідомлення в порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру". Позивачем - 2 було проінформовано, що ним жодних заходів з метою усунення порушень вимог законодавства та захисту інтересів держави не вживалося і вживатися не буду, через що у прокурора наявні підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Відтак, прокурор звернувся до суду з даним позовом про стягнення 53 749.94 грн. шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Правова позиція відповідача.

Відзив на позов по суті заявлених вимог відповідачем не подано.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

13.05.2020 майстром лісу Пилипецького лісництва ДП "Верхньогірське ЛГ" Грицовляк І.І. було виявлено самовільну рубку деревини породи "бук" у кількості 11 дерев загальною кубомасою 4,66 м. куб. (обхід №13, квартал 85, виділ 7 Пилипецького лісництва с. Річка), про що складено акт про лісопорушення №4 від 15.05.2020.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.05.2021 підтверджується початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000023, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 246 ККУ.

08.10.2021 позивач 2 адресував слідчому СВ відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу незаконними рубками дерев на території ДП "Верхньогірське ЛГ" обхід №13, квартал 85, виділ 7 Пилипецького лісництва с. Річка від 01.11.2021 року.

Згідно такого розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу незаконними рубками дерев на території ДП "Верхньогірське ЛГ" обхід №13, квартал 85, виділ 7 Пилипецького лісництва с. Річка, загальний розмір заподіяної шкоди складає 40 599.95 грн.

Постановою Хустської окружної прокуратури про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 11.10.2022 надано дозвіл на використання матеріалів вищевказаного кримінального провадження та розголошення відомостей, які в них містяться під час підготовки, подачі та розгляду позовної заяви Хустською окружною прокуратурою.

Судом також встановлено, що наказом №615 від 21.10.2021 Державного агентства лісових ресурсів України припинено ДП "Верхньогірське лісове господарство" шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП "Міжгірське лісове господарство".

В подальшому, наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №848 припинено ДП "Міжгірське лісове господарство" шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДСГТ "Ліси України".

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань станом на 27.12.2022 відокремленим підрозділом ДСГП "Ліси України" є - Філія "Міжгірське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", код ЄДРПОУ - 44967584, 90000, Закарпатська область, Хустський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 64, яка є належним відповідачем у даній справі, як правонаступник ДП "Верхньогірське лісове господарство".

Відповідно до положення про філію "Міжгірське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", предметом діяльності філії є зокрема: забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб (п. 2.2.2. положення).

Пунктом 10.5.6. положення передбачено, що для здійснення діяльності філії в межах, встановлених законодавством, підприємство делегує філії права: представляти інтереси підприємства в судах, в т.ч. в місцевих загальних судах, господарських та адміністративних судах; виступати позивачем, в т.ч. цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, цивільному позивачу, відповідачу і третій особі, з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень, передбачених положенням.

Судом також встановлено, що листом №329 від 20.06.2023 підтверджується, що квартал 85 виділ 7 відноситься до земель лісового фонду Пилипецького лісництва філії "Міжгірського лісове господарство" ДП "Ліси України" і знаходиться на території Пилипецької ОТГ в селі Річка. Відтак, саме вказане вище підприємство є відповідальним за спричинену шкоду навколишньому середовищу.

Хустською окружною прокуратурою дотримано порядку представництва інтересів держави в даній справі, зокрема Міжгірську селищну раду було повідомлено про вступ в справу та подання відповідного позову листами від 19.05.2023 та від 20.06.2023, водночас уповноваженими органами не вжито належних заходів до відновлення таких порушених інтересів держави, зокрема шляхом подання до суду відповідного позову про стягнення заданих кримінальним правопорушенням збитків.

Така бездіяльність уповноважених органів оцінена прокурором як невиконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України Про прокуратуру є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Як визначено в абзацах 2, 3 статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

В силу приписів статті 16 та частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За змістом статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Відповідно до приписів статей 68, 69 Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

Однак для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Тож визначальним для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі N 909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі N 909/1111/16, від 20.08.2018 у справі N 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі N 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі N 925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20.

В даному випадку, факт порушення законодавства зафіксований в акті про лісопорушення №4 від 15.05.2020, який долучено до матеріалів справи. Згідно із вказаним актом про лісопорушення виявлено самовільну рубку деревини породи "бук" у кількості 11 дерев загальною кубомасою 4,66 м. куб. (обхід №13, квартал 85, виділ 7 Пилипецького лісництва с. Річка).

При цьому вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника, а тому саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 у справі №908/1092/18, від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.

Згідно ст. 1172 Цивільного кодексу України та ст. 19 Лісового кодексу України, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особам.

Внаслідок неналежного виконання працівниками державного підприємства Верхньогірське лісове господарство своїх службових обов`язків, 13.05.2020, невстановленими досудовим розслідуванням особами, на території кварталу обходу №13, кварталу 85, виділу 7 Пилипецького лісництва с. Річка державного підприємства Верхньогірське лісове господарство проведено самовільну рубку деревини породи "бук" у кількості 11 дерев загальною кубомасою 4,66 м. куб., що спричинило шкоду державним інтересам у сфері лісового господарства на загальну суму 40 599.95 грн., що підтверджується розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу незаконними рубками дерев на території ДП "Верхньогірське ЛГ" у кварталі 85, виділу 7 Пилипецького лісництва с. Річка.

Вказані аргументи та докази позивача не заперечуються Відповідачем, а відтак, суд вважає доведеним порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища та необхідність відшкодувати матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями статей 13-14 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

3 огляду на вище наведене, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, беручи до уваги відсутність спростування відповідача, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити повністю.

2. Стягнути з філії "Міжгірське лісове господарство" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (90000, вул. Незалежності, 64, смт. Міжгір`я, Хустський район, ) шкоду у розмірі 40 599.95 грн. (сорок тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 95 копійок), завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, до спеціального фонду місцевого бюджету Пилипецької сільської ради (90011, с. Пилипець, 75, Хустський район, код ЄДРПОУ - 04350843, номер рахунку - UA0007425) з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів.

3. Стягнути з філії "Міжгірське лісове господарство" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (90000, вул. Незалежності, 64, смт. Міжгір`я, Хустський район, ) на користь Закарпатської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2684.00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривень 00 копійок).

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі -http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 30.08.2023 року

Суддя Андрейчук Л. В.