ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" серпня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/302/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участю представників сторін:

від ТОВ „Технохімреагент" не з`явився;

від Южненського ВДВС в Одеському районі - не з`явився;

від АТ "Одеський припортовий завод" не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу (вх.№2-1247/23 від 21.08.2023р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (69034, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А)

на бездіяльність Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65481, Одеська область, Одеський район, м. Южне, просп. Миру, буд. 16), подану у справі №916/302/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (69034, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А) про видачу судового наказу до боржника Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, буд. 3) про стягнення 163362,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 року до господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства Одеський припортовий завод (боржника) заборгованості за договором поставки товарів № 20/СН-379 від 17.11.2020 р. в сумі 163362,00 грн. Заяву обґрунтовано невиконанням Акціонерним товариством Одеський припортовий завод умов вказаного договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлені товари.

24.01.2023 року Господарським судом Одеської області (суддя Петров В.С.) було видано судовий наказ за вказаною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент до боржника Акціонерного товариства Одеський припортовий завод.

Зазначений судовий наказ набрав законної сили 28.02.2023, у зв`язку з чим оригінал судового наказу було направлено заявнику (стягувачу) супровідним листом суду від 28.02.2023.

21.08.2023р. до Господарського суду Одеської області через підсистему Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент надійшла скарга на бездіяльність Южненського Відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх.№2-1247/23), відповідно до якої останній просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Н.В. щодо ненакладення арешту на кошти та майно боржника - Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" при примусовому виконанні судового наказу, виданого господарським судом у справі № 916/302/23,

- зобов`язати державного виконавця Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Н.В. як виконуючу обов`язки керівника відділу поновити виконавче провадження та накласти арешт на кошти і майно боржника - Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" при примусовому виконанні судового наказу Господарського суду Одеської області № 916/302/23 в сумі стягнення шляхом винесення постанови про арешт майна та постанови про арешт коштів.

Обґрунтовуючи викладені у скарзі вимоги, ТОВ "Технохімреагент" вказує, що 16.08.2023 р. стягувач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором, за допомогою якого зміг дістатися до Автоматизованої системи виконавчого провадження. В Автоматизованій системі виконавчого провадження стягувач виявив постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.08.2023 р., якою зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 916/302/23. Вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо накладання арешту на кошти та майно боржника, при цьому виконано не було. Так, скаржник вважає, що всупереч вимогам Закону України Про виконавче провадження старшим державним виконавцем Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталією Вячеславівною арешту на кошти та майно боржника негайно накладено не було, а відтак не забезпечено можливість реального виконання рішення та відповідно відновлення порушених прав стягувача. Акціонерне товариство Одеський припортовий завод перебуває в стані приватизації відповідно до Розпорядження КМУ від 16.01.2019 № 36-р вже більше 4 (чотирьох) років та жодна офіційна інформація щодо стану приватизації у відкритому доступі взагалі відсутня. Таким чином, державне підприємство, перебуваючи в процесі приватизації (який може тривати не один рік, а набагато більше), бере на себе господарські зобов`язання та їх не виконує, а отримавши судове рішення про необхідність виконання у примусовому порядку ухиляється від виконання, користуючись сумнівною недоторканістю через зловживання механізмом з невизначеними строками. Відсутність арешту на майно та кошти боржника у сумі стягнення також дозволяє боржнику реалізувати це майно, тим самим ухилитись від виконання рішення суду і в майбутньому, коли виконавчі дії будуть поновлені.

Розпорядженням керівника апарату суду № 139 від 21.08.2023, у зв`язку з увільненням судді ОСОБА_1 з 02.02.2023 від виконання обов`язків з відправлення правосуддя на період проходження військової служби за призовом осіб на військову службу по загальній мобілізації на строк до оголошення демобілізації, а також зважаючи на надходження скарги на бездіяльність державного виконавця за вх.№2-1247/23 від 21.08.2023 по справі №916/302/23, з метою дотримання строків, визначених ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, призначено повторний автоматичний розподіл вищевказаної скарги.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену скаргу на бездіяльність державного виконавця передано на розгляд судді Мостепаненко Ю.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.08.2023р. у справі №916/302/23 вищезазначену скаргу ТОВ Технохімреагент прийнято до розгляду із призначенням її розгляду в судовому засіданні на 31.08.2023 р. о 14:00.

Представник скаржника - ТОВ Технохімреагент в судове засідання 31.08.2023 р. не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений судом належним чином шляхом направлення ухвали суду згідно з ч. 5 ст. 6 ГПК України в електронний кабінет ЄСІТС, користувачем якої є товариство.

Так, згідно Довідки про доставку електронного документа за вих. № 916/302/23/30331/23 від 25.08.2023 Документ в електронному вигляді "Ст.234 Ухвала про призначення заяви (клопотання, скарги)" від 24.08.23 по справі № 916/302/23 (суддя Мостепаненко Ю.І.) було надіслано одержувачу ТОВ Технохімреагент в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету: 24.08.23 22:37.

Представник Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного МРУ Міністерства Юстиції (м. Одеса) в судове засідання 31.08.2023 р. також не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений судом належним чином шляхом направлення ухвали суду згідно з ч. 5 ст. 6 ГПК України в електронний кабінет ЄСІТС, користувачем якої є вказаний Відділ.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС).

Згідно з п. 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.

Так, згідно Довідки про доставку електронного документа за вих. № 916/302/23/30334/23 від 25.08.2023 Документ в електронному вигляді "Ст.234 Ухвала про призначення заяви (клопотання, скарги)" від 24.08.23 по справі № 916/302/23 (суддя Мостепаненко Ю.І.) було надіслано одержувачу Южненський відділ державної виконавчої служби у Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету: 24.08.23 22:37.

При цьому 29.08.2023 до суду від Южненського ВДВС у Одеському районі Одеської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу (вх.№ 29557/23), в якому Відділ вказує, що АТ „Одеський припортовий завод є суб`єктом господарювання державного сектору економіки та перебуває на завершальній стадії приватизації, що здійснюється Фондом державного майна України - органом, уповноваженим управляти корпоративними правами держави у статутному капіталі АТ „Одеський припортовий завод (державна частка становить 99,5667%). Розпорядженням КМУ від 16.01.2019 №36-р прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій розміром 99,5667% статутного капіталу АТ „Одеський припортовий завод. Вказане розпорядження є чинним, тому існують обставини, які передбачають зупинення вчинення виконавчих дій відносно АТ „Одеський припортовий завод. Відтак, ВДВС вважає, що державним виконавцем 08.08.203 правомірно винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, керуючись п. 12 частини першої статті 34, статтею 35 Закону України Про виконавче провадження. Разом з тим, ВДВС вказує, що інформація щодо АТ „Одеський припортовий завод міститься у Єдиному реєстрі боржників, який ведеться з метою запобігання відчуженню боржниками майна. Враховуючи викладене, ВДВС вважає скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на бездіяльність державного виконавця безпідставною.

Так, ВДВС у відзиві просив розглянути справу без участі представника відділу у зв`язку із великим навантаженням у роботі та відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент".

Представник боржника - АТ „Одеський припортовий завод в судове засідання 31.08.2023 р. не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду в електронний кабінет ЄСІТС, користувачем якої є вказане Товариство. Згідно Довідки про доставку електронного документа за вих. № 916/302/23/30333/23 від 25.08.2023 Документ в електронному вигляді "Ст.234 Ухвала про призначення заяви (клопотання, скарги)" від 24.08.23 по справі № 916/302/23 (суддя Мостепаненко Ю.І.) було надіслано одержувачу Акціонерне товариство „Одеський припортовий завод в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету: 24.08.23 22:37.

Наразі 29.08.2023 від боржника - АТ „Одеський припортовий завод до суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи у зв`язку із неможливістю її розгляду до вирішення пов`язаної з нею кримінальної справи № 0000250 за ознаками вчинення посадовими особами та власниками ТОВ "Технохімреагент" правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України (вх. № 29507/23).

Вказане клопотання судом залишено без задоволення, оскільки в даному випадку судом здійснюється не розгляд справи в порядку позовного провадження, а розгляд скарги в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України „Судовий контроль за виконанням судових рішень, що не передбачають можливість зупиняти розгляд скарги за наведених боржником підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути скаргу, подану у справі №916/302/21, за відсутності державного виконавця та боржника.

Розглянувши скаргу ТОВ Технохімреагент на бездіяльність державного виконавця Южненського ВДВС у Одеському районі Одеської області Південного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вх.№2-1247/23 від 21.08.2023р. суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При цьому, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як з`ясовано судом, судовий наказ господарського суду Одеської області від 24.01.2023 р. у справі № 916/302/23, виданий за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" про стягнення з боржника Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" 163362,00 грн. заборгованості, було пред`явлено стягувачем ТОВ "Технохімреагент" до примусового виконання Южненському ВДВС у Одеському районі Одеської області Південного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 07.08.2023.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, державним виконавцем Южненського ВДВС у Одеському районі Одеської області на виконання судового наказу, виданого господарським судом Одеської області 24.01.2023р. по справі №916/302/23 було відкрито виконавче провадження ВП № 72457041 щодо боржника Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про стягнення боргу у розмірі 163362,00 грн., про що винесена відповідна постанова 08.08.2023.

У той же час, 08.08.2023 державним виконавцем Южненського ВДВС у Одеському районі Одеської області була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", не погоджуючись з такими діями державного виконавця вказаного ВДВС, стверджує про те, що державним виконавцем не забезпечено можливість реального виконання рішення. В обґрунтування своєї позиції скаржник вказує, що боржник перебуває в стані приватизації вже більше 4 років, жодна офіційна інформація щодо стану приватизації у відкритому доступі відсутня. В свою чергу, відсутність арешту на майно та на кошти боржника у сумі стягнення дозволяє боржнику реалізувати це майно, тим самим ухилитись від виконання рішення суду і в майбутньому, коли виконавчі дії будуть поновлені.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою статті 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Предметом судового розгляду є скарга ТОВ "Технохімреагент на бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби, що полягає у нездійсненні заходів для виконання судового рішення з огляду на зупинення вчинення виконавчих дій.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 14, частини 1 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є, зокрема, виконавець, сторони (стягувач і боржник), представники сторін.

Так, права та обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, частиною 1 та пунктом 1 частини 2 названої статті встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави для зупинення вчинення виконавчих дій.

Як з`ясовано судом, державний виконавець Южненського ВДВС у Одеському районі Одеської області Терещенко Н.В. під час винесення у ВП № 72457041 постанови від 08.08.2023 року про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового наказу N 916/302/23, виданого 24.01.2023 року, послалася на пункт 12 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на день винесення постанови) визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Як зазначено державним виконавцем, АТ „Одеський припортовий завод є суб`єктом господарювання державного сектору економіки та перебуває на завершальній стадії приватизації, що здійснюється Фондом державного майна України - органом, уповноваженим управляти корпоративними правами держави у статутному капіталі АТ „Одеський припортовий завод (державна частка становить 99,5667%). Розпорядженням КМУ від 16.01.2019 №36-р прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій розміром 99,5667% статутного капіталу АТ „Одеський припортовий завод.

Наразі судом також з`ясовано, що наказом Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 767 було прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій, що становить 99,5667 % статутного капіталу ПАТ Одеський припортовий завод (АТ ОПЗ). Акціонерне товариство Одеський припортовий завод є підприємством державного сектору економіки, 99,57 % акцій якого належать державі Україна.

Також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року N 36 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" (із змінами) на Фонд державного майна України покладено обов`язок продовжити приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році. Серед вказаних об`єктів є державний пакет акцій, що становить 99,5667 % статутного капіталу ПАТ Одеський припортовий завод.

На теперішній час пункт 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції), як і частина 5 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", регулює правовідносини, що стосуються боржників, зокрема, державних підприємств та/або господарських товариств, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, та щодо яких прийнято рішення про приватизацію.

Наслідком прийняття рішення про приватизацію державного підприємства є зупинення виконавчого провадження, у якому це підприємство є боржником. Близький за змістом висновок викладений в п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі N 908/1525/16.

Згідно ч. 2 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Як вказує ВДВС, інформація щодо АТ „Одеський припортовий завод міститься у Єдиному реєстрі боржників, який ведеться з метою запобігання відчуженню боржниками майна.

Отже, враховуючи те, що пакет акцій ПАТ Одеський припортовий завод, які підлягають приватизації, становить більше ніж 50 % статутного капіталу вказаного ПАТ, відповідно у державного виконавця були законні підстави для застосування положень п. 12 ч. 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинення виконавчого провадження № 72457041.

При цьому, суд враховує висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 року у справі № 908/1525/16, а саме:

- виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (пункт 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII);

- з огляду на встановлений судами факт включення відповідача до переліку об`єктів малої приватизації державний виконавець мав підстави для зупинення виконавчого провадження з виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача.

- у Законі України від 18 січня 2018 року N 2269-VIII "Про приватизацію державного і комунального майна" немає приписів, які б забороняли чи обмежували можливість неодноразового (з року в рік) внесення державного підприємства до переліку об`єктів малої / великої приватизації державної власності. Тому уповноважений на те державний орган формально міг учиняти такі дії.

- за змістом наведених приписів прийняття рішення про приватизацію державного підприємства мало наслідком зупинення виконавчого провадження, у якому це підприємство є боржником, а також закриття провадження у справі про його банкрутство. Отже, зупинення державним виконавцем учинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, мало належне підґрунтя у національному законодавстві. Відповідні приписи Конституційний Суд України не визнавав неконституційними.

- удосконалюючи механізми приватизації державного майна, законодавець 18 січня 2018 року прийняв нову редакцію Закону України № 2269-VІІІ Про приватизацію державного і комунального майна, якою значно розширив можливості продажу цілісних майнових комплексів державних підприємств у випадку включення їх ФДМ України до переліку об`єктів на приватизацію.

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації.

Наразі суд враховує, що у даній ситуації позивач не позбавлений можливості отримати виконання судового рішення від відповідача тоді, коли приватизація завершиться. До того часу за наявності необґрунтованої затримки державою з таким виконанням позивач може претендувати на компенсацію за порушення гарантії розумного строку виконання рішення суду (пункт 1 статті 6 Конвенції).

Поряд з цим за змістом ч. 7 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 12 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Разом із тим, одночасно з даною нормою, яка передбачає дві конкретні підстави для поновлення вчинення виконавчих дій, зупинених у зв`язку із приватизацією пакета акцій боржника, частиною 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено загальне правило, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Таким чином, у державного виконавця саме у разі усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій є чітко визначений обов`язок по поновленню примусового виконання рішення суду.

Проте, на теперішній час обставини, що стали підставою для зупинення державним виконавцем вчинення виконавчих дій в межах ВП № 72457041 не усунуті, доказів протилежного скаржником не надано.

Відтак, суд вважає, що у державного виконавця відсутній на сьогодні обов`язок по поновленню примусового виконання судового наказу у даній справі. При цьому суд зазначає, що стягувачем не оскаржується саме постанова про зупинення вчинення виконавчих дій і дії державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно роз`яснень, наведених в п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, за наявності чинної постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій, яка не оскаржується стягувачем, та невстановлення судом безпідставного ухилення державного виконавця від вчинення дій щодо поновлення виконавчого провадження, суд вважає вимоги скаржника про зобов`язання ВДВС поновити виконавче провадження примусового виконання судового наказу у даній справі безпідставними.

Щодо доводів скаржника про протиправну бездіяльність старшого державного виконавця Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Н.В. щодо ненакладення арешту на кошти та майно боржника - Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" при примусовому виконанні судового наказу, виданого господарським судом у справі № 916/302/23 суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 13 Закону України Про виконавче провадження врегульовано, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч. 7 ст. 26 цього Закону.

Відповідно до змісту вказаної норми Закону (ч. 7 ст. 26) визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти / електронні гроші боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Так, законодавцем встановлено певний порядок накладення арешту на кошти та майно боржника.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Як з`ясовано судом, 08.08.2023 року державний виконавець відкрив виконавче провадження ВП № 72457041 з виконання судового наказу у справі № 916/302/23 за заявою скаржника (стягувача) і того ж дня зупинив його. Відомості про оскарження стягувачем зупинення виконавчого провадження відсутні.

При цьому, з огляду на встановлений судом факт включення боржника до переліку об`єктів великої приватизації, державний виконавець мав підстави для зупинення виконавчого провадження з виконання судового наказу щодо стягнення коштів на користь скаржника.

Так, правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулює Закон України від 18 січня 2018 року N 2269-VIII "Про приватизацію державного і комунального майна" (далі - Закон N 2269-VIII).

Порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті ФДМ України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації (частина перша статті 10 Закону N 2269-VIII).

Основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику (частина перша статті 2 Закону N 2269-VIII).

Серед принципів приватизації законодавець визначив такі: законність; відкритість та прозорість; рівність та змагальність; державне регулювання та контроль; продаж об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захист економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повне, своєчасне та достовірне інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації (частина друга статті 2 Закону N 2269-VIII).

За змістом пояснювальної записки до проєкту Закону України "Про приватизацію державного майна" (в подальшому назва Закону, зареєстрованого 04 вересня 2017 року за N 7066, акт N 2269-VIII від 18 січня 2018 року, змінена, а зазначений Закон прийнято Верховною Радою України у другому читанні та в цілому під назвою Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна"), під час підготовки та прийняття цього Закону враховано таке: (а) соціально-економічна ситуація в Україні вимагає кардинального прискорення проведення реформування економіки, управління державною власністю; (б) понад 90 % державних активів уведено в експлуатацію 50-150 років тому, затримка з приватизацією цих об`єктів призводить до їх подальшого руйнування, зниження інвестиційної привабливості; (в) відсутність джерел, потрібних для модернізації виробництва, інвестицій впливає на конкурентоспроможність державних підприємств, неефективне управління доводить їх до банкрутства.

Отже, Закон N 2269-VIII спрямований на суттєве удосконалення, спрощення і скорочення процедур приватизації для досягнення високих темпів приватизації, прозорості та відкритості приватизаційного процесу, залучення широкого кола інвесторів до придбання державної власності. Наслідком проведеної приватизації має бути фінансове оздоровлення підприємств і збереження виробництва у сферах, які є пріоритетними для національної економіки.

Інтерес держави у збереженні економічної потужності державних підприємств також відображають приписи Закону України від 29 листопада 2001 року N 2864-III "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі - Закон N 2864-III), чинного з 05 січня 2002 року.

У преамбулі Закону N 2864-III у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вказано, що він спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, а також господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною першою статті 1 вказаного Закону установлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Ураховуючи стратегічне значення АТ „Одеський припортовий завод" для економіки та безпеки України, в даному випадку суд вважає, що встановлені законодавцем обмеження на вчинення дій у виконавчому провадженні щодо цього боржника (п.12 ч.1 ст. 34 Закону N 1404-VIII) спрямовані саме на здійснення державою контролю за користуванням відповідним майном відповідно до загальних інтересів, зокрема інтересів у запобіганні відчуженню майна, що складає майновий комплекс вказаного Товариства, через неприватизаційні процедури, зокрема виконавче провадження).

За змістом статті 1 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець має вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням цього Закону, але й інших законів, виконання яких є обов`язковим під час виконавчого провадження.

Тому за наявності передбаченої Законом N 2269-VIII заборони вчинення виконавчих дій на час приватизації майна боржника суд вважає, що державним виконавцем цілком правомірно не вчинялись інші виконавчі дії, у т.ч. накладення арешту на майно та кошти боржника, крім відкриття і одночасного зупинення виконавчого провадження.

При цьому невчинення відповідних дій, про які зазначено скаржником у поданій скарзі, на думку суду, не зумовлено протиправною бездіяльністю державного виконавця, а саме обумовлено об`єктивними причинами, які, в свою чергу, унеможливлювали їх вчинення, а саме законодавчою забороною вчинення виконавчих дій на час приватизації майна господарського товариства, у статутному капіталі якого частка держави становить 99,5667 відсотків.

Відтак, суд вважає, що доводи скаржника в цій частині скарги є необґрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

З цих підстав суд також вважає безпідставними вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця накласти арешт на кошти і майно боржника - Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" при примусовому виконанні судового наказу Господарського суду Одеської області № 916/302/23 в сумі стягнення шляхом винесення постанови про арешт майна та постанови про арешт коштів.

Крім того, слід зазначити, що арешту коштів і майна боржника є виконавчою дією, яка вчиняється державним виконавцем для реального виконання рішення суду. В той же час слід зазначити, що виконавче провадження ВП № 72457041 зупинено на теперішній час.

Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Між тим, ані Закон України "Про виконавче провадження", ані Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за N 489/20802, не передбачають право державного виконавця вчиняти виконавчі дії у період зупинення виконавчого провадження.

Отже, у державного виконавця взагалі відсутні повноваження щодо накладення арешту у випадку зупинення виконавчого провадження. В такому випадку можливий лише розшук майна боржника або проведення перевірки його майнового стану.

Тому судом критично оцінюються доводи скаржника про те, що зупинення вчинення виконавчих дій не є взаємовиключним до обов`язку накладення арешту на кошти та майно боржника, оскільки ці дії безпосередньо направлені на можливість реального забезпечення виконання судового рішення у майбутньому. Адже, наведені приписи ч. 4 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" виключають обов`язок державного виконавця по накладенню арешту на кошти та майно боржника, натомість наділяють його правом виключно вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану, що не є тотожним арешту майна.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах скарги докази в сукупності, суд вважає, що подана ТОВ "Технохімреагент" скарга є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 342, 343, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на бездіяльність Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі №916/302/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 31.08.2023 року

Суддя Ю.І. Мостепаненко