ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 серпня 2023 року Справа № 910/2354/23

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкарпетки Гермеса"

про стягнення 609 849,02 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику (повідомлення) представників сторін

встановив: Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України (позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкарпетки Гермеса" про стягнення 609 849,02 грн. , з яких: 374 970,46 грн. пені, 234 878,56 грн. штрафу, а також 9 154, 33 грн. витрат з оплати судового збору .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо умов договору поставки від 21.04.2021 за №142/В33-2022.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.05.2023 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з доданими до неї матеріалами передано до Господарського суду Волинської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 справу №910/2354/23 розподілено судді Шуму М.С.

Ухвалою суду від 28.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 89-90).

Місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_2.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме - 28.06.2023.

Надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 911/3309/17).

Сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 916/3200/17, від 22.07.2021 № 920/938/20.

Відзив відповідача станом на 28.08.2023 на адресу суду не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи відсутність відзиву відповідача, закінчення строку на його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

встановив:

21.04.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України (Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шкарпетки Гермеса" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОДОПТОМ") (Відповідач, Постачальник) був укладений договір поставки № 142/ВЗЗ-2022 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, що є невід`ємною частиною договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначається в додатку № 1 до цього договору. Код ДК 021:20-2 м`ясо яловичини першої категорії.

Згідно з п. 3.1. Договору його ціна складає 28 000 000,00 грн., у тому числі 4 666 666,67 грн. 20% ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці позивача, сканкопія якої надсилається позивачем з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту відповідача , вказану в розділі 13 цього Договору.

Передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження замовника за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), визначених заявкою замовника. Поставка товару здійснюється учасником власними силами та засобами (п. п. 5.2., 5.3. Договору).

Згідно з п. 5.4. Договору при передачі товару учасник повинен направити до замовника уповноваженого представника, який має право підпису на необхідних документах, та який зобов`язаний передати всю необхідну товарно - супровідну документацію на товар, а замовник прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. Присутність учасника під час приймання товару замовником є обов`язкова.

Відповідно до пункту 11.8. Договору всі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору). У будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а учасник - з моменту направлення позивачем відповідного листа (на електронну пошту відповідача, вказану у розділі 13 цього Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання відповідачем).

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

На виконання умов Договору, 30.04.2022 позивачем надано уповноваженому представнику відповідача на підставі довіреності заявку від 29.04.2022 № 78/8/2-255 про необхідність поставки 200 000,00 кг товару у відповідні дати та місця постачання.

Позивач вказує, що товар, визначений заявкою від 29.04.2022 № 78/8/2-255, частково був поставлений Відповідачем з порушенням строку, а саме:

- за видатковою накладною №ОП-0000753 від 06.06.22. було поставлено товар у кількості 15 014 кг вартістю 2 101 960,00 грн. (прострочення 30 днів);

- 07.06.22. за видатковою накладною №ОП-0000624 було поставлено товар у кількості 20 000,00 кг. вартістю 2 800 000,00 грн. (прострочення 20 днів);

- 07.06.22. за видатковою накладною №ОП-0000677 було поставлено товар у кількості 20 000,00 кг. вартістю 2 800 000,00 грн (прострочення 27 днів);

- 07.06.22. за видатковою накладною №ОП-0000679 було поставлено товар у кількості 1 000,00 кг. вартістю 140 000,00 грн(. (прострочення 27 днів);

- 09.06.22. за видатковою накладною №ОП-0000768 було поставлено товар у кількості 5 010,00 кг. вартістю 701 400,00 грн. (прострочення 9 днів);

- 23.06.22. за видатковою накладною №ОП-0000828 було поставлено товар у кількості 5 000,00 кг вартістю 700 000,00 грн. (прострочення 37 днів);

- 02.07.22. за видатковою накладною №ОП-0001037 було поставлено товар у кількості 6 759,200 кг. вартістю 946 288,00 грн. (прострочення 32 днів);

- 22.07.22. за видатковою накладною №ОП-0000812 було поставлено товар у кількості 4 008 кг на суму 561 120,00 грн. (прострочення 67 днів);

- 22.07.22. за видатковою накладною №ОП-0000832 було поставлено товар у кількості 8 200.00 кг на суму 1 148 000,00 грн. (прострочення 52 дні) (а.с. 31-41);

У зв`язку з цим позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача пеню в загальному розмірі 374 970,46 грн та штраф у розмірі 234 878,56 грн, на підставі п. 7.3. Договору та частини другої ст. 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 3 календарних днів чи не надання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7. Договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачем позивачу товару зпростроченням, що відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку з поставки товару у встановлені строки не виконав, чим порушив прийняті на себе зобов`язання за Договором.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум штрафу та пені, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність та відповідність умовам Договору і положенням чинного законодавства України, зокрема, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим позовні є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 609 849,02 грн. , з яких: 374 970,46 грн. пені, 234 878,56 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за Договором.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233,236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкарпетки Гермеса" (43025, м. Луцьк, пр. Волі, 21 А, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 609 849,02 грн. , з яких: 374 970,46 грн. пені, 234 878,56 грн. штрафу та 9 154, 33 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум