РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2023Справа № 910/10241/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд», м. Запоріжжя

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», м. Київ

про стягнення 228 441,38 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» (далі - ТзОВ «Груп Інтрейд»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі - ДП «Завод 410 ЦА»/відповідач) про стягнення 228 441,38 грн - заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-384/2 від 01.09.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.06.2023 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.07.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «Завод 410 ЦА» не заперечує проти наявності суми основного боргу, при цьому зазначає про необґрунтоване нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на форс-мажорні обставини. Водночас, відповідач просить суд зменшити розмір нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат до 10% від заявлених сум.

14.07.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн за підготовку позовної заяви. Зокрема, зі змісту заяви вбачається, що копія платіжної інструкції №1274 від 10.07.2023 значиться серед додатків до заяви, проте, фактично у додатках до заяви, відсутня копія платіжної інструкції №1274 від 10.07.2023, про що канцелярією суду складено відповідний акт про відсутність вкладень від 14.07.2023.

21.07.2023 до канцелярії суду від позивача надійшли відповідь на відзив та заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн за підготовку відповіді на відзив на позовну заяву.

27.07.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» (далі - продавець) та Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-384/2, відповідно до якого продавець зобов`язався по договору поставити покупцю товари, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору або в заявці у разі поставки товару до укладення цього договору.

Згідно п. 3.1. договору загальна ціна цього договору на момент його укладення складає: 154 800,00 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 25 800,00 грн.

У відповідності до п. 4.1. договору розрахунки проводяться наступним шляхом: продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції; покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку), проводить платіж, умови оплати зазначаються в кожній специфікації або в заявці у разі поставки товару до укладення цього договору окремо. Оплата по договору проводиться після проходження перевірки товаром ВТК, та 615 Військового представництва Міноборони України в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами договору.

Згідно п. 5.1. договору строк поставки партії товару буде вказано в кожній специфікації або заявці у разі поставки товару до укладення цього договору окремо.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по договору щодо оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення, у встановленому законом порядку.

В п. 8.1. договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, пожежа, повінь, стихійне лихо, епізоотія, війна, карантин тощо).

Згідно п. 8.2. та п. 8.3. договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), повинна не пізніше ніж протягом десяти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє терміном на один рік, а в частині виконання зобов`язань (по оплаті та поставці) - до повного виконання їх сторонами (п. 10.1. договору).

Крім того, між сторонами підписано специфікацію №1, відповідно до якої сума поставки становить 154 800,00 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 25 800,00 грн.

Згідно специфікації №1, умови оплати: 100% оплати протягом 30 банківських днів після поставки та проходження вхідного контролю на підприємстві покупця та підписання договору.

01.09.2021 позивач виставив відповідачу на оплату рахунок-фактуру №0002457 на суму 154 800,00 грн.

09.09.2021 ТзОВ «Груп Інтрейд» поставило, а ДП «Завод 410 ЦА» прийняло товар на загальну суму 154 800,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №0000452 від 09.09.2021 та довіреністю №939 від 01.09.2021.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ДП «Завод 410 ЦА» виникла заборгованість в сумі 154 800,00 грн, що не заперечується останнім у поданому відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, ТзОВ «Груп Інтрейд» просить суд стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» борг у розмірі 154 800,00 грн, а також пеню в сумі 14 580,89 грн, нараховану на суму боргу за період з 25.10.2021 по 25.04.2022, 3% річних у сумі 7 672,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 51 388,35 грн, нараховані за період з 25.10.2021 по 19.06.2023.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, судом вище встановлено, що 01.09.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-384/2, відповідно до якого позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 154 800,00 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №0000452 від 09.09.2021 та довіреністю №939 від 01.09.2021 на отримання товару.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ДП «Завод 410 ЦА» виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 154 800,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Статтею 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, згідно специфікації №1 сторонами погоджено умови оплати, а саме: 100% оплати протягом 30 банківських днів після поставки та проходження вхідного контролю на підприємстві покупця та підписання договору.

Отже, за змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що ДП «Завод 410 ЦА» порушило умови договору купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-384/2 від 01.09.2021 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 154 800,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 14 580,89 грн (нараховану на суму боргу за період з 25.10.2021 по 25.04.2022), 3% річних у сумі 7 672,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 51 388,35 грн (нараховані за період з 25.10.2021 по 19.06.2023).

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по договору щодо оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення, у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що при розрахунку суми інфляційних втрат позивачем допущено арифметичну помилку, разом із тим, оскільки розмір інфляційних втрат не перевищує суми, обчисленої судом, заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи ДП «Завод 410 ЦА» з посиланням на виникнення форс-мажорних обставин внаслідок введення в Україні карантину та в подальшому введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, з огляду на таке.

В п. 8.1. договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, пожежа, повінь, стихійне лихо, епізоотія, війна, карантин тощо).

Кабінетом Міністрів України постановою від 11.03.2020 № 211 установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово було продовжено.

Суд зазначає, що згідно з умовами п. 8.1. договору, сторони домовилися про звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін, водночас, суд звертає увагу відповідача, що станом на час укладення договору купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-384/2 від 01.09.2021 в Україні вже було запроваджено карантин, що унеможливлює посилання відповідача на цю обставину, як на форс-мажорну.

Крім того, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії воєнного стану неодноразово Указами Президента України продовжено.

Так, згідно Указу Президента України від 26.07.2023 №451/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Таким чином з 24.02.2022 по 15.11.2023 в Україні діє воєнний стан.

Суд зазначає, що обов`язок з оплати за поставлений товар у ДП «Завод 410 ЦА» виник 22.10.2021, тобто до введення в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим доводи відповідача про звільнення останнього від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання зі своєчасної оплати за поставлений товар внаслідок виникнення цих форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій до 10%, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Отже, дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення пені за неналежне виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар, перевіривши доводи, якими обґрунтовується таке клопотання, зокрема розмір нарахованої пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення суми пені.

Крім того, суд вкотре звертає увагу на те, що згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Оскільки проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, суд не має правових підстав для їх зменшення, внаслідок чого відмовляє ДП «Завод 410 ЦА» у задоволенні клопотання в цій частині.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Зі змісту позовної заяви вбачається попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 30 000,00 грн.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано:

- договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладений між Адвокатським бюро «Сергія Жечева» та ТзОВ «Груп Інтрейд», додаткові угоди № 1 та № 2 до цього договору;

- акт №ОУ-0000123 приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.07.2023 на суму 5 000,00 грн за підготовку позовної заяви, рахунок-фактуру №СФ-0000123 від 10.07.2023 на суму 5 000,00 грн за підготовку позовної заяви, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу: підготовка позовної заяви на суму 5 000,00 грн;

- акт №ОУ-0000125 приймання-передачі наданої правової допомоги від 17.07.2023 на суму 5 000,00 грн за підготовку відповіді на відзив, рахунок-фактуру №СФ-0000125 від 17.07.2023 на суму 5 000,00 грн за підготовку відповіді на відзив, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на суму 5 000,00 грн за підготовку відповіді на відзив та платіжну інструкцію №1283 від 17.07.2023 на суму 5 000,00 грн з призначенням платежу: за надану правову допомогу по справі №910/10241/23, акт №ОУ-0000125 від 17.07.2023, рах. №СФ-0000125 від 17.07.2023.

Так, згідно п. 4.4. договору-доручення про надання правової допомоги, оплата послуг здійснюється за фактом їх надання на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги протягом 30-ти днів з дня підписання акту приймання-передачі правової допомоги або сплачується клієнтом наперед.

У додатковій угоді №1 до договору-доручення сторони погодили вартість правової допомоги, що становить 5 000,00 грн за 1 документ: підготовка позовної заяви та відповіді на відзив.

Отже, позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги на суму 5 000,00 грн за підготовку відповіді на відзив.

Водночас, суд зазначає, що ТзОВ «Груп Інтрейд» не надало суду доказів на підтвердження здійснення оплати за надану правову допомогу на суму 5 000,00 грн за підготовку позовної заяви, що є підставою для часткового задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 94; ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» (69035, місто Запоріжжя, вулиця Брянська, будинок 15, офіс 25; ідентифікаційний код 41071921) 154 800 (сто п`ятдесят чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. - основного боргу, 14 580 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн 89 коп. - пені, 7 672 (сім тисяч шістсот сімдесят дві) грн 14 коп. - 3% річних, 51 388 (п`ятдесят одну тисячу триста вісімдесят вісім) грн 35 коп. - інфляційних втрат, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 3 426 (три тисячі чотириста двадцять шість) грн 62 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук