ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 серпня 2023 року Справа № 903/659/23

за позовом: Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради, смт. Маневичі, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл.

до відповідача: Державного підприємства Волиньторф, с. Прилісне, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл.

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 452 202 грн. 59 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

у судовому засіданні взяв участь прокурор відділу прокуратури Волинської області: Лопоха О.С., посвідчення від 01.03.2023

встановив: 26.06.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради до Державного підприємства Волиньторф про визнання недійсними додаткових угод №1 від 28.05.2021, №2 від 04.10.2021, №4 від 17.12.2021, №6 від 21.01.2022 до договору закупівлі №69/58 від 22.02.2021 та стягнення 452 202 грн. 59 коп.

Позовна заява обґрунтована безпідставним збільшенням відповідачем чотири рази вартості одиниці товару.

Ухвалою суду від 27.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.07.2023 о 12 год. 45 хв. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати прокурору, позивачу, докази чого подати суду; прокуратурі, позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь прокуратури, позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокуратурі, позивачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 29.06.2023, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 28.06.2023.

Строк для подання відзиву по 14.07.2023.

17.07.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача (надісланий на електронну адресу суду 14.07.2023, а.с. 55-76), згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що товариством збільшено ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку. Кожна ціна за одиницю товару в додаткових угодах підтверджується довідками Волинської торгово-промислової палати. Відділ освіти не здійснює владних управлінських функцій, а тому представництво прокуратури у даній справі є безпідставним.

Прокуратура відзив відповідача отримала 14.07.2023 (а.с. 60).

Строк для подання відповіді на відзив - по 17.07.2023.

20.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь прокуратури на відзив відповідача (надіслана засобом поштового зв`язку 17.07.2023, а.с. 63-76), згідно якої позовні вимоги підтримує. Зазначає, що на момент підписання договору сторонами погоджено всі істотні умови договору. Ціна продукції внаслідок укладення спірних додаткових угод збільшилась на 29,84 % від первісної ціни. Жодні письмові пропозиції щодо зміни ціни на товар за договором відповідач на адресу позивача не направляв. Висновки Волинської торгово-промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру. Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави в сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Відповідач відповідь на відзив отримав 20.07.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №762.

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 24.07.2023.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень відповідача на відповідь на відзив прокуратури, закінчення строку для їх подання, виконання мети підготовчого провадження, строки підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 26.07.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 30.08.2023 о 10 год. 30 хв.

28.08.2023 надійшла заява відповідача про перенесення судового засідання, оскільки його представник не може прибути у судове засідання через участь у цей же день та час у розгляді справи № 903/276/23 Північно-західним апеляційним господарським судом.

Прокурор заяву про перенесення судового засідання заперечила.

Протокольною ухвалою від 30.08.2023 з врахуванням думки прокурора, розгляду справи у розумні строки, призначення судового засідання ще 26.07.2023 (інша справа призначена значно пізніше 14.08.2023) суд відмовив у задоволенні заяви, оскільки явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, відповідач у підготовчому провадженні скористався правом на подання заяв по суті спору, мав можливість видати довіреність іншому представнику. Попереднє засідання 26.07.2023 проведено без представника відповідача.

У судовому засіданні 30.08.2023 прокурор позовну заяву підтримала, дала пояснення, висловила свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Відділом освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради проведено відкриті торги щодо закупівлі твердого палива (брикетів торфових та торфокрихти) для закладів та установ відділу освіти на 2021 рік кількістю 3 300 тонн з очікуваною вартістю 4 385 700,00 грн з ПДВ, терміном поставки до 31.12.2021 (закупівля № UА-2021-01-22-005208-b) (том 1, а.с. 30-45).

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано Державне підприємство «Волиньторф» з ціновою пропозицією 4 270 364,00 грн, з яким відділом освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради 22.02.2021 укладено договір № 69/58 про закупівлю товару, предметом якого є торфові брикети та торфокрихта з визначеною кількістю 3150 т та 150 т відповідно. Згідно п.п. 1.1.-1.2. договору постачальник зобов`язується поставити, а замовник - прийняти та оплатити товар: брикети торфові та крихту брикетів торфових для установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради Волинської області на 2021 рік відповідно до загальної кількості товару, асортименту, одиниці виміру та ціни, визначеними сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. У пункті 9.1. зазначено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2021, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (том 1, а.с. 48-53).

Згідно із Специфікацією (додаток № 1 до договору) ціна за 1 т торфобрикету становить 1 312,05 грн з ПДВ та за 1 т торфокрихти - 916,08 грн з ПДВ (том 1, а.с. 54).

Сторонами укладено додаткові угоди (том 1, а.с. 56, 59, 63, 67), якими:

- № 1 від 28.05.2021 ціну брикетів торфових збільшено з 1 312,05 грн/т до 1 408,05 грн/т (на 7,3 %).

- № 2 від 04.10.2021 ціну брикетів торфових збільшено з 1 408,05 грн/т до 1 548,86 грн/т;

- № 4 від 17.12.2021 ціну за крихту брикетів торфових збільшено з 916,08 грн/т до 1 006,77 грн/т;

- № 6 від 24.01.2022 ціну брикетів торфових збільшено з 1 548,86 грн/т до 1 703,59 грн/т.

Крім того сторонами укладено додаткові угоди від 29.11.2021 №3 до договору закупівлі № 69/58, якою узгоджено новий рахунок для перерахування коштів, від 30.12.2021 № 5, якою продовжили дію договору до 31.03.2022 (на строк, достатній для проведення процедури нової закупівлі на початку 2022 року та збільшили вартість договору в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в початковому договорі. Вартість цієї додаткової угоди складає 854 000 грн з ПДВ); від 26.01.2022 № 7, якою визначено, що ціна договору становить 5 123 862 грн. 59 коп., в тому числі ПДВ 853 977,10 грн. (том 1, а.с. 62, 66, 69)

Судом встановлено, що внаслідок укладення додаткових угод № № 1, 2, 6 до договору, ціна на продукцію (брикет торфовий) збільшилась на 29,84 % від первісної ціни, визначеної у договорі та внаслідок укладення додаткової угоди № 4 до договору, ціна на продукцію (крихту брикетів торфових) збільшилась на 9,9 % від первісної ціни, визначеної у договорі.

Необхідність укладення додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем коливанням оптово-відпускних цін на брикети, напівбрикети та крихту брикетів та напівбрикетів торфових, на підтвердження чого ним надано такі докази (том 1, а.с. 57-58, 60-61, 64-65, 68):

- по угоді №1 від 28.05.2021: наказ ДП «Волиньторф» від 25.02.2021 № 59 «Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові» (згідно якого підприємством з 01.03.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1338 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 10.03.2021 № В-327, згідно якого здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на лютий 2021 року коливається від 1350 грн до 3300 грн за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях;

- по угоді № 2 від 04.10.2021: наказ ДП «Волиньторф» від 23.09.2021 № 170 «Про встановлення оптово-відпускних цін. на брикети та напівбрикети торфові» (згідно якого підприємством з 01.10.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1 560 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 29.09.2021 № В-1181, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на вересень 2021 року коливається від 1800 грн до 4100 грн за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях;

- по угоді № 4 від 17.12.2021: наказ ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 226 «Про встановлення оптово-відпускних цін на крихту брикетів та напівбрикетів торфових» (згідно якого підприємством з 01.12.2021 встановлено оптово-відпускну ціну на крихту брикетів торфових та напівбрикетів споживачам усіх форм власності в розмірі 915 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових (а не крихти) станом на листопад 2021 року коливається від 2800 грн до 5200 грн за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях;

- по угоді № 6 від 24.01.2022: наказ ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 225 «Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові» (згідно якого підприємством з 01.12.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1 950 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на листопад 2021 року коливається від 2800 грн до 5200 грн за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях.

Згідно пояснень прокуратури жодні письмові пропозиції (обґрунтування) щодо зміни ціни на товар за договором закупівлі № 69/58 ДП «Волиньторф» на адресу відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради, як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 188 ГК України, не надсилались.

Згідно звіту про виконання договору про закупівлю, сформованого 06.06.2022 та завантаженого до електронної системи публічних закупівль «Рrozorro», договір про закупівлю від 22.02.2021 №69/58, термін дії якого з 22.02.2021 по 31.03.2022, виконано. Відповідачем поставлено відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради 3300 т твердого палива (торф`яних брикетів та торфокрихти для установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради на 2021 рік) загальною вартістю 5 123 862, 59 грн (в тому числі ПДВ 853 977, 10 грн) (том 1, а.с. 46-47).

У ході вивчення даної закупівлі (зокрема, видаткових накладних та платіжних доручень) прокуратурою встановлено, що вказана інформація в частині кількості поставленого твердого палива не є достовірною, оскільки відповідач поставив замовнику за вищевказаний період 3 471,685 т брикетів торфових на суму 5 002 529, 43 грн. (том 1, а.с. 70-117, 132-250, том 2, а.с. 1-5).

У відповідності до ст. 180 ГК України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В частині першій ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Відповідно до пункту 4 Порядку зміни умов договору, зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №69/58 від 22.02.2021 та чотири додаткових угоди, якими змінено ціну за одиницю товару, внаслідок чого ціна на продукцію брикет торфовий збільшилась на 29,84% від первісної ціни, визначеної у договорі, ціна на продукцію крихту брикетів торфових на 9,9% від первісної ціни.

Суд зазначає, що будь який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємство має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

В абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 %, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначив, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Додаткові угоди №№ 1, 2, 4, 6 укладено на підставі наказів ДП «Волиньторф», цінових довідок Волинської торгово-промислової палати.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Висновки торгово-промислової палати можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вказані довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять інформацію щодо ринкової вартості брикетів торфових та крихти станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору до дати укладення оспорюваних додаткових угод.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19).

Надаючи оцінку інформаційним довідкам торгово-промислових палат, суд вважає, що вони не підтверджують коливання ціни природного газу на ринку, не містять розрахунку її вартості станом на дату подання цінової пропозиції і дату укладення додаткових угод до договору; такими доказами не наведено динаміки зміни ціни в бік збільшення або зменшення, тому не можуть бути належним доказом у справі.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду № 910/15637/19 від 03.09.2020, №910/13436/19 від 10.09.2020, №910/14155/21 від 19.07.2022, ЗУ "Про торгово-промислові палати України" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів.

Отже, відповідач не довів обставин такого коливання цін станом на дату укладення кожної з додаткових угод, а тому їх укладенням порушено визначену зазначеним Законом граничну межу зміни ціни товару, що спотворює результати торгів та нівелює економію, яку отримано під час підписання договору та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними додаткових угод №№ 1, 2, 4, 6 до договору від 22.02.2021 на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України як таких, що укладені з порушенням статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та стягнення 452 202 грн. 59 коп. Тому правомірність підписання інших додаткових угод суд не оцінює.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку зі збільшенням ціни, зокрема, на товар брикети торфові, обсяги поставки внаслідок укладення додаткових угод від 28.05.2021 № 1, від 04.10.2021 № 2, від 21.01.2022 № 6 до договору, склали лише 3 471,685 т загальною вартістю 5 002 529,43 грн, на крихту брикетів торфових - внаслідок укладення додаткової угоди від 17.12.2021 № 4 до договору - 127,327 т загальною вартістю 121 133,12 грн.

Разом з цим, при поставці такої ж кількості твердого палива відповідачем позивачу за первісною ціною, визначеною в договорі закупівлі № 69/58, вартість брикету торфового становила б 4 555 018,25 грн, а крихти - 116 641,71 грн. Відтак, ДП «Волиньторф» недопоставлено замовнику 341,08 т брикету торфового та 5,12 т крихти брикету торфового, як це визначено сторонами договору від 22.02.2021 № 69/58 та додатковою угодою від 22.02.2021 № 5 на суму 447 511,18 грн (із розрахунку 1 312,05 грн за 1 т брикету) і 4 691,41 грн (із розрахунку 916,08 грн за 1 т крихти), та призвело до недоотримання відділом товару, на який розраховувалося при укладенні вказаного договору, що жодним чином не узгоджується із загальними принципами, визначеними у Законі України «Про публічні закупівлі».

Враховуючи вищевикладене, розглянувши матеріали та перевіривши обставини справи суд зазначає, що укладені додаткові угоди №№ 1, 2, 4, 6 до договору від 22.02.2021 №68/58 суперечать вимогам законодавства, зокрема, Закону України «Про публічні закупівлі» та положенням статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки товар поставлений за цінами вищими, ніж вказано в основному договорі про постачання, а кількість зменшилася, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що такі угоди слід визнати недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду №903/504/22 від 22.08.2023.

Судом враховано, що відповідач не довів належними та допустимими доказами коливання ціни на ринку, необхідність збільшення ціни за товар, неможливість виконання договору, а також те, що договір для нього був невигідним, збитковим.

Визнання недійсним попередніх вимог тягне недійсність наступних.

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відділом освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради зайво сплачені за поставлений товар грошові кошти в сумі 452 202 грн. 59 коп. (розрахунок том 2, а.с. 45-46) внаслідок збільшення ціни та зменшення кількості поставленого товару за укладеними всупереч законодавству спірними додатковими угодами, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У даному випадку укладення спірних додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Окрім того, укладенням спірних додаткових угод до договору про закупівлю порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод відділ фактично отримав менше товару у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням гуманітарним відділом додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка гуманітарного відділу щодо захисту порушених інтересів держави.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлений прокурором позов спрямований на виконання конституційної функції прокуратури, як органу держави, а отже, цей позов поданий у відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в інтересах держави.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах судам необхідно дослідити: чи знав або повинен був знати компетентний орган про допущені порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся; чи дотримано прокурором розумного строку для надання уповноваженому органу можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом або ж надати аргументовану відповідь на звернення прокурора.

При цьому самого лише посилання прокурора про виявлення ним порушення інтересів держави та невжиття органом державної влади (позивачем у справі), на який покладено обов`язок щодо судового захисту інтересів держави, відповідних дій для такого захисту, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Камінь-Каширської окружної прокуратури від 22.06.2022, 08.03.2023, 15.06.2023 (том 1, а.с. 34, 118, 123-124).

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 17 519 грн. 04 коп. відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 28.05.2021 №1 до договору закупівлі від 22.02.2021 №69/58.

3. Визнати недійсною додаткову угоду від 04.10.2021 №2 до договору закупівлі від 22.02.2021 №69/58.

4. Визнати недійсною додаткову угоду від 17.12.2021 №4 до договору закупівлі від 22.02.2021 №69/58.

5. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.01.2022 №6 до договору закупівлі від 22.02.2021 №69/58.

6. Стягнути з Державного підприємства «Волиньторф» (вул. Сойне, 15, с. Прилісне, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл., ) на користь Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради (вул. Освітянська, 4, смт. Маневичі, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл., ) 452 202 грн. 59 коп. (чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті дві грн. 59 коп.)

7. Стягнути з Державного підприємства «Волиньторф» (вул. Сойне, 15, с. Прилісне, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл., ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, ) 17 519 грн. 04 коп. (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн. 04 коп.) витрат по сплаті судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 31.08.2023.

Суддя А. М. Кравчук