РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.08.2023Справа № 910/7991/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Селянського (Фермерського) господарства «Промінь»

до Приватного акціонерного товариства «Атоменергокомплект»

про стягнення 411.697,95 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

22.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Селянського (Фермерського) господарства «Промінь» до Приватного акціонерного товариства «Атоменергокомплект» про стягнення 411.697,95 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 26/01 від 26.01.2022 позивачем в період з січня по лютий 2022 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2.990.497,95 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Відповідачем було сплачено заборгованість частково у розмірі 2.578.800,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором в повному обсязі, позивачем 23.02.2023 відправлено відповідачу лист-повідомлення з вимогою сплатити заборгованості за договором. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було виконано вимогу позивача, останній звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 411.697,95 грн боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7991/23 від 29.05.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

14.06.2023 (під час перебування судді у відпустці) позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 відкрито провадження у справі № 910/7991/23 прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов з урахуванням вимог, визначених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.07.2023 направлено відповідачу 05.07.2023 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою: 03100, м. Київ, вул. О.Пироговського, 19, корп. 2 (номер відправлення 717), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 03.07.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 12.07.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 717, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 27.07.2023 включно.

20.07.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Подані позивачем видаткові накладні (ВН) є неналежними та недопустимими доказами, оскільки у графі «отримав» відсутній підпис уповноваженої особи відповідача, внаслідок чого суд та відповідач позбавлені можливості ідентифікувати особу, якій передавався зазначений в накладних товар; копії товарно-транспортних накладних (ТТН) не є допустимими доказами, оскільки у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» не містять відтиску печатки та підпису вантажоодержувача щодо прийняття зазначеного товару; ТТН може бути доказом переміщення товару, проте, не є документом, який підтверджує отримання покупцем товару; податкові накладні є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не є документами, які підтверджують факт отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем; фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, а не податкові накладні, які підтверджують лише порядок оподаткування цієї операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції та наявність правовідносин між сторонами. Отже, відсутні належні та допустимі докази факту передачі товару відповідачу, тобто факту здійснення господарської операції - поставки товару. Додатково зазначає, що ТТН № 3 від 14.01.2022 датована раніше ніж рахунок № 5 від 26.01.2022; податкові накладні № 7 від 31.01.2022 та № 6 від 09.02.2022 мають дефекти в оформленні щодо зазначеної в них інформації.

03.08.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що згідно п. 3.3 договору постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі на складі: СФГ «Промінь» (Богодухівський р-н, с. Губарівка). Зазначає, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу продукцію в розмірі 406,9 тонн, проте відповідач не здійснив доплату після її отримання. Також зазначає, що після поставки товару зі складу СФГ «Промінь» позивач відправив відповідні примірники видаткових накладних відповідачу для скріплення печатками та підписами, але ані підписів ані повної оплати за товар так і не отримав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати зобов`язання, але відповіді не отримав. До того ж відповідач не заперечує факт існування даних зобов`язань. Просить позов задовольнити.

08.08.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивачем не подано жодних належним чином оформлених документів(договору, ВН, ТТН, тощо); ТТН № 3 від 14.01.2022 датована раніше ніж рахунок № 5 від 26.01.2022; надані позивачем ТТН та ВН не відповідають між собою; позивачем не підтверджено документально поставка товару в січні 2022 року на 25,58 тонн; ВН не оформлені з боку відповідача, а на ТТН відсутні підписи та печатки перевізника та вантажоодержувача. Отже, позивачем не доведено документально належним и та допустимими доказами розмір позовних вимог, факт поставки товару та наявність заборгованості. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В матеріалах справи міститься копія договору поставки № 26/01 від 26.01.2022, який підписано та скріплено печаткою лише з боку позивача. Підпис представника відповідача або відтиск його печатки на договорі поставки № 26/01 від 26.01.2022 відсутній.

У п. 1.5 договору поставки № 26/01 від 26.01.2022 зазначено, що найменування, ціна, сума та кількість товару, що поставляється, визначається відповідно до специфікацій (додатки), які є невід`ємними додатками до цього договору (невід`ємною частиною договору).

Також в матеріалах справи наявні наступні копії специфікацій

специфікація № 1 від 26.01.2022, яка є додатком № 1 до договору поставки № 26/01 від 26.01.2022, згідно якої узгоджено найменування товару, що поставляється, а саме кукурудза 3 класу у кількості 200 тонн, загальною вартістю 1.489.980,00 грн;

специфікація № 2 від 02.02.2022, яка є додатком № 2 до договору поставки № 26/01 від 26.01.2022, згідно якої узгоджено найменування товару, що поставляється, а саме кукурудза 3 класу у кількості 200 тонн, загальною вартістю 1.449.852,00 грн.

Обидві специфікації підписано та скріплено печаткою лише з боку позивача. Підпис представника відповідача або відтиск його печатки на них відсутній.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Форма правочину може бути як усною так і письмовою, і визначається відповідно до положень ст.ст. 205, 207 - 209 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки-фактури на загальну суму 2.939.832,00 грн:

№ СФ-5 від 26.01.2022 про сплату кукурудзи у кількості 200 тонн вартістю 1.489.980,00 грн;

№ СФ-8 від 02.02.2022 про сплату кукурудзи 3 класу у кількості 200 тонн вартістю 1.449.852,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 434 від 26.01.2022 відповідачем перераховано позивачу кошти в сумі 1.307.000,00 грн, в призначенні платежу якого зазначено: сплата за кукурудзу згідно рахунку-фактури № СФ-5 від 26.01.2022.

Відповідно до платіжного доручення № 447 від 02.02.2022 відповідачем перераховано позивачу кошти в сумі 1.271.800,00 грн, в призначенні платежу якого зазначено: сплата за кукурудзу 3 класу згідно рахунку-фактури № СФ-8 від 02.02.2022.

Отже здійснення часткової оплати товару свідчить про укладення між Селянським (Фермерським) господарством «Промінь» (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Атоменергокомплект» (відповідач, покупець) договору поставки № 26/01 від 26.01.2022, редакція якого подана позивачем.

Відповідачем заперечень щодо укладення між сторонами договору поставки № 26/01 від 26.01.2022 не надано.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити у власність, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити товар у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору під товаром, що є предметом поставки розуміється зернові культури українського походження 2021 року урожаю.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було сплачено у повному обсязі вартість поставленого товару, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 411.697,95 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, але в будь-якому випадку до 30.06.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник зобов`язується відпустити товар, що належить йому на праві власності, не знаходиться під заставою чи арештом, на протязі 10 днів з моменту підписання специфікації.

Відповідно до п. 3.2 договору поставка продукції виконується і підтверджується наступними документами:

а) товарно-транспортна накладна;

б) видаткова накладна на кількість, ціну та асортимент товару на ім`я покупця.

Згідно з п. 3.3 договору постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі на складі: Селянське (фермерське) господарство «Промінь», (Богодухівський р-н,с. Губарівка).

Пунктом 3.4 договору визначено, що датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата товарів покупцем здійснюється шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту передання товару постачальником (підписання видаткової накладної). Можлива передоплата за договором.

Відповідно до п. 4.2 договору якщо постачальник є платником податку на додану вартість та операція (операції) за договором є об`єктом оподаткування ПДВ, постачальник зобов`язаний надати покупцю належним чином оформлену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкову накладну з урахуванням вимог норм ст. 201 ПКУ з накладенням електронного підпису уповноваженої особи платника. Покупець має право не здійснювати оплату, або здійснити часткову оплату за поставлений товар, але не більше 86% поставленої вартості, до отримання належним чином зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі, якщо покупцю стане відомо про порушення постачальником порядку заповнення та/або порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець має право, на власний розсуд:

а) в односторонньому порядку відмовитися від отримання товару та розірвати цей договір, без відшкодування будь-яких збитків постачальнику, або

б) прийняти товар, але стягнути з постачальника штраф в розмірі 14% від загальної вартості товару, який постачальник зобов`язаний сплатити протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання письмової вимоги від покупця.

В матеріалах справи наявні наступні копії видаткових накладних на загальну суму 2.990.497,95 грн (загальна кількість товару 406,90 тонн):

№ РН-2 від 27.01.2022 на суму 580.347,21 грн (кукурудза 3 класу у кількості 77,900 тонн);

№ РН-3 від 28.01.2022 на суму 575.877,27 грн (кукурудза 3 класу у кількості 77,300 тонн);

№ РН-4 від 31.01.2022 на суму 357.744,20 грн (кукурудза 3 класу у кількості 48,020 тонн);

№ РН-7 від 07.02.2022 на суму 565.007,32 грн (кукурудза 3 класу у кількості 77,940 тонн);

№ РН-8 від 08.02.2022 на суму 546.159,25 грн (кукурудза 3 класу у кількості 75,340 тонн);

№ РН-11 від 09.02.2022 на суму 365.362,70 грн (кукурудза 3 класу у кількості 50,400 тонн).

Посилання позивача на те, що ним було відправлено відповідні примірники видаткових накладних відповідачу для скріплення печатками та підписами, але ані підписів ані повної оплати за товар так і не отримав, не підтверджуються матеріалами справи.

Також в матеріалах справи наявні наступні товарно-транспорті накладні вантажовідправником за якими є позивача, а вантажоодержувачем - відповідач на загальну суму 2.990.497,96 грн (загальна кількість товару 406,900 тонн):

№ 7 від 27.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 26,780 тонн вартістю 199.508,32 грн);

№ 6 від 27.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,540 тонн вартістю 190.270,45 грн);

№ 3 від 13.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,580 тонн вартістю 190.568,44 грн);

№ 8 від 28.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,580 тонн вартістю 190.568,44 грн);

№ 10 від 28.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 26,280 тонн вартістю 195.783,37 грн);

№ 9 від 28.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,440 тонн вартістю 189.525,46 грн);

№ 11 від 31.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 22,620 тонн вартістю 168.516,74 грн);

№ 12 від 31.01.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,400 тонн вартістю 189.227,46 грн);

№ 21 від 07.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,740 тонн вартістю 186.595,95 грн);

№ 19 від 07.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,420 тонн вартістю 184.276,19 грн);

№ 120 від 07.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 26,780 тонн вартістю 194.135,18 грн);

№ 22 від 08.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 26,780 тонн вартістю 194.135,18 грн);

№ 23 від 08.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 23,000 тонн вартістю 166.732,98 грн);

№ 24 від 08.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,560 тонн вартістю 185.291,09 грн);

№ 25 від 09.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 24,640 тонн вартістю 178.621,77 грн);

№ 26 від 09.02.2022 (вантаж - кукурудза 3 класу у кількості 25,760 тонн вартістю 186.740,94 грн).

Жодна з наведених товарно-транспортних накладних не підписана та не скріплена печаткою з боку вантажоодержувача - відповідача.

Суд відзначає, що загальна кількість та вартість товару за кількома ТТН за одну певну дату відповідає кількості та вартості товару за однією видатковою накладною з відповідною датою.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивачем при складанні ТТН № 3 від 13.01.2022 допущено помилку в даті її складання, яка має бути датована 27.01.2022.

З огляду на те, що умовами договору передбачено поставка товару на складі постачальника (Богодухівський р-н,с. Губарівка) нелогічними є дії позивача щодо замовлення послуги з перевезення товару згідно поданих ТТН зазначивши пункт розвантаження адресу: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 236.

При цьому слід відзначити, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке листування позивача та відповідача з приводу узгодження нових умов поставки товару; відсутнє листування позивача до відповідача з вимогами прийняти товар.

Факт здійснення господарської операції з поставки товару підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до абзацу 27 статті 1 Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

З наданого Правилами визначення суд приходить до висновку, що ТТН є основним документом на перевезення вантажу, тобто відповідною документацією підтверджується операція з надання послуг саме з перевезення вантажів.

Отже, транспортна документація підтверджує операцію саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, оскільки ТТН призначено для обліку руху товарно-матеріальних цінностей і розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Враховуючи викладене та те, що ТТН може підтверджувати тільки факт та витрати щодо перевезення товарів, суд не приймає надані позивачем товарно-транспортні накладні, як належний доказ поставки та передачі у власність відповідача товару на загальну суму 2.990.497,96 грн, які до того ж не підписані відповідачем і складені позивачем в односторонньому порядку, що не може свідчити про об`єктивність такого доказу.

В свою чергу, видаткова накладна - це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця.

Крім цього, за умовами п. 3.2 та п. 3.4 договору підтвердженням поставки товару є видаткова накладна.

Однак, жодна подана позивачем видаткова накладна з боку відповідача не підписана та не скріплена печаткою, а отже не підтверджує поставку товару відповідачу у кількості та вартістю зазначеною в них.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Зокрема стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не підтверджено поставку товару вартістю 2.990.497,96 грн та настання строку виконання зобов`язання у відповідача по сплаті цього товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Селянського (Фермерського) господарства «Промінь» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова