ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2023 р. Справа№ 910/1744/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Новосельцеві О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Марченко О.М.;

від відповідача: Пащенко М.В.;

від третьої особи: Шморгун В.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 (повний текст складено 19.05.2023)

у справі №910/1744/23 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер транс лоджістікс»

про визнання недійсним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

У лютому 2023 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП "МТП "Чорноморськ", Підприємство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач) про визнання недійсним та скасування Розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України № 09/273-р по справі № 130-26.13/88-22 від 30.12.2022 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Розпорядження видане з порушенням норм чинного законодавства, а саме відповідач видав оскаржуване Розпорядження з пропуском строків, визначених п.19 Правил розгляду заяв і справ та ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» більш ніж на три місяці.Також у оскаржуваному Розпорядженні не зазначено, що державним уповноваженим приймалось рішення про продовження строків розгляду заяви ТОВ «Інтер транс лоджістікс» з огляду на необхідність одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником від інших осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 про відкриття провадження у даній справі залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер транс лоджістікс» (далі - ТОВ "Інтер транс лоджістікс", Товариство, третя особа).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалене рішення мотивоване тим, що вирішуючи спір про визнання недійсним та скасування розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження. При цьому, саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Видання розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за своєю правовою природою не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер і не може порушувати прав позивача, оскільки застосування будь-яких санкцій (заходів відповідальності), встановлених статтями 51-54 Закону України "Про захист економічної конкуренції", таке розпорядження не передбачає.

Водночас, суд звернув увагу, що згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення органів Комітету тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Так, позивач не зазначив та не довів належними доказами обставину того, що розгляд Комітетом заяви в строк більший, ніж визначено п. 19 Правил, призвів до прийняття неправильного рішення та порушив права чи законні інтересів позивача у даній справі, зважаючи, зокрема на те, що до прийняття розпорядження, про всі процесуальні дії в межах розгляду заяви повідомляється виключно заявник.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у прийнятті розпорядження № 09/273-р від 30.12.2022 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, а відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, з огляду на що, суд відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "МТП "Чорноморськ" 06.06.2023 (за трекінгом відправлення 947 вебсайту Укрпошти - 29.05.2023) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі № 910/1744/23 скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати Розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України № 09/273-р у справі № 130-26.13/88-22 від 30.12.2022 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; судові витрати стягнути з відповідача.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції ухвалено рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач видав спірне Розпорядження з пропуском строків, визначених пунктом 19 Правил розгляду заяв і справ та статею 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не здійснив дій щодо продовження строку розгляду заяви ТОВ «Інтер транс лоджістікс», що потягло за собою ухвалення незаконного Розпорядженння №09-273-р від 30.12.2022 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Узагальнені доводи відзиву Антимонопольного комітету України на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 03.07.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

При цьому, відповідач зазначає, що ст. 19 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та ст. 62 Законом України «Про захист економічної конкуренції», на які посилається позивач, не встановлено строку прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Крім того, відповідач вказує, що законодавством про захист економічної конкуренції передбачено, що під час розгляду заяв, про всі процесуальні дії повідомляється виключно заявник, тому відсутні підстави для повідомлення позивача про процесуальні дії, які здійснювались Комітетом під час розгляду заяви.

Також, відповідач зауважує, що видання розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за своєю правовою природою не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер і не може порушувати прав позивача, оскільки застосування будь-яких санкцій (заходів відповідальності), встановлених статтями 51-54 Закону України "Про захист економічної конкуренції", таке розпорядження не передбачає.

Узагальнені доводи відзиву ТОВ «Інтер транс лоджістікс» на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, третя особа у своєму відзиві, наданому до суду 16.08.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

У відзиві третя особа вказує, що позивачем в апеляційній скарзі не зазначено та не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Крім того, третя особа зауважує, що позивачем у апеляційній скарзі не наведено, у чому саме полягає порушення судом першої інстанції вимог ст. ст.7, 86 ГПК України, а також порушення вказаних процесуальних норм призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду не може бути скасовано з підстав порушення судом норм процесуального права.

Стосовно посилання позивача на порушення судом норм матеріального права, третя особа зазначає, що ст. 19 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та ст. 62 Законом України «Про захист економічної конкуренції», на які посилається позивач, не встановлено строку прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Прийняття спірного розпорядження, на думку третьої особи, є процедурним моментом для проведення дослідження АМК, за результатами якого може бути прийнято рішення, як про встановлення факту порушення, так і протилежне рішення, що є виключною компетенцією відповідача. А тому, саме по собі видання органом АМК такого розпорядження не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Крім того, представник третьої особи у відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн, надавши докази понесених судових витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 справу №910/1744/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ДП "МТП "Чорноморськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі № 910/1744/23 та призначено розгляд справи на 31.07.2023.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом 31.07.2023 оголошено перерву у розгляді справи № 910/1744/23 за апеляційною скаргою ДП "МТП "Чорноморськ" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 до 21.08.2023.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 21.08.2023 наполягала на доводах, викладених у апеляційній скарзі, просила її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Також заперечувала проти задоволення заяви третьої особи про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.08.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.08.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Крім того, просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.06.2022 до Антимонопольного комітету України надійшла заява ТОВ "Інтер транс лоджістікс" (заявник) від 24.06.2022 № 3066/2 (вх. Комітету № 8-01/97- АМ 30.06.2022) щодо можливих ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях ДП "МТП "Чорноморськ" на ринку надання послуг з перевантаження імпортної автотехніки.

Заява від 24.06.2022 №3066/2 обґрунтована тим, що у період із червня 2019 по січень 2022 ДП МТП «Чорноморськ» тричі необґрунтовано в односторонньому порядку підвищувало свої тарифи на вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів на спеціалізованому паромному комплексі в морському торговельному порту Чорноморськ, а також Підприємство затвердило «Політику укладання договорів з основної діяльності ДП «МТП «Чорноморськ», оприлюднену на сайті Підприємства, яка встановлює нерівнозначні, дискримінаційні умови для доступу експедиторів до послуг, що надає ДП «МТП «Чорноморськ» у морському торговельному порту Чорноморськ.

Викладене, на переконання заявника, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим статтею 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку стивідорних послуг: із вантажно-розвантажувальних робіт, обслуговування та зберігання вантажів, у вигляді встановлення таких цін (тарифів) на ці послуги, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції, а також встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

За результатами розгляду заяви від 24.06.2022 №3066/2 (вх. №8-01/97-АМ від 30.06.2022) Комітет встановив, що дії ДП «МТП «Чорноморськ» щодо встановлення для ТОВ «Інтер Транс Лоджістік» економічно необґрунтованої вартості зберігання імпортної, експортної та транзитної автотехніки, що навантажується на судна чи розвантажується із суден своїм ходом або буксирування, містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Керуючись статтями 7 і 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статтями 36 і 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пунктами 20(2) і 21 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90/299 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (із змінами), заступник Голови Антимонопольного комітету України - державний уповноважений А. Коноплянко постановив Розпорядження №09/273-р від 30.12.2022 (далі - Розпорядження).

Вказаним Розпорядженням постановлено розпочати розгляд справи №130-26.13/88-22 за ознаками вчинення ДП "МТП "Чорноморськ" (ідентифікаційний код: 01125672, м. Чорноморськ) порушення, передбаченого:

пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку стивідорних послуг: із вантажно-розвантажувальних робіт, обслуговування з зберігання нової та вживаної авто техніки (автомобілів) і транспортних засобів на Спеціалізованому паромному комплексі (5-ий термінал) у морському торгівельному порту Чорноморськ, шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Звертаючись до суду з позовом позивач вважає вказане Розпорядження незаконним та необґрунтованим, оскільки відповідач видав оскаржуване Розпорядження з порушенням строків, визначених п. 19 Правил розгляду заяв і справ та ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», більш ніж на три місяці.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним та скасування Розпорядження Комітету, яким розпочато розгляд справи за ознаками вчинення ДП "МТП "Чорноморськ" порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Комітет є державним органом зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства і полягають, зокрема, особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Основним завданням АМК, відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

За приписами частини 1 статті 40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються АМК відповідно до його повноважень, визначених законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Перелік повноважень АМК, зокрема, у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції визначений у статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Так, пунктами 1, 2, 11 частини 1 статті 7 Закон України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК наділений повноваженнями:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Із зазначеного вбачається, що виключно до повноважень Комітету відноситься здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, визначати монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання на ринку, а не суду під час розгляду даної справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, приймати розпорядження про початок розгляду справи або надавати мотивовану відповідь про відмову в розгляді справи, проводити, організовувати розслідування або дослідження за цими заявами і справами, закривати провадження у цих справах незалежно від їх підвідомчості іншим органам Антимонопольного комітету України, вносити, передавати їх в установленому Антимонопольним комітетом України порядку на розгляд цих органів для прийняття рішення.

Рішення та розпорядження державних уповноважених Антимонопольного комітету України приймаються від імені Антимонопольного комітету України (частина 2 статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Пунктом 14 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 N 5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 06.05.1994 за №90/299 (у редакції розпорядження АМК від 29.06.1998 №169-р) (зі змінами) (далі - Правила розгляду справ) визначено, що органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Приписами частини 1 статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб`єктів господарювання.

За змістом частини 1 статті 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Згідно з пунктом 20(2) Правил розгляду справ розпорядження про початок розгляду справи або про відмову в розгляді справи на підставі статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції", підвідомчої Комітету, адміністративній колегії Комітету, державному уповноваженому Комітету, приймає державний уповноважений Комітету.

З наведеного слідує, що розпорядження про початок розгляду справи приймається у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як встановлено судом, Товариство звернулось до Комітету з заявою від 24.06.2022 №3066/2 щодо ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях ДП «МТП «Чорноморськ».

Листом №130-29.3/09-1078е від 25.07.2022 Комітет встановив, що заява Товариства подана без додержання вимог викладених в п. 18 Правил розгляду справ, у зв`язку з чим залишив заяву без руху та запропонував протягом 30 днів з дня отримання листа надати інформацію та документи згідно переліку.

Товариство надіслало Комітету заяву №3080/1 від 16.09.2022 про усунення недоліків на виконання вимог АМКУ, в якій надало запитувану відповідачем інформацію та документи, з огляду на що, просило відкрити провадження у справі за заявою Товариства про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за №3066/2 від 24.06.2022. При цьому, Товариство зазначило, що лист №130-29.3/09-1078е від 25.07.2022 отримано 18.08.2022.

Відповідно до змісту листа Комітету №130-29.3/09-4246 від 26.09.2022 про продовження терміну розгляду заяви, для всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин, викладених у заяві Товариства, у зв`язку із необхідністю в отриманні додаткової інформації від ДП «МТП «Чорноморськ», ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Чорноморський рибний порт», розгляд заяви №3066/2 від 24.06.2022 продовжено на 60 календарних днів.

У поясненнях від 04.04.2023, третьою особою зазначено, що у зв`язку продовженням строку розгляду, Товариство надіслало Комітету уточнення та доповнення № 3095/1 від 14.11.2022 до заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як встановлено судом першої інстанції, розпорядженням державного уповноваженого Антимонопольного комітету України № 09/273-р від 30.12.2022 розпочато розгляд справи №130-26.13/88-22 за ознаками вчинення Підприємством порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Зокрема, розгляд справи №130-26.13/88-22 розпочато з огляду на наступні висновки Комітету.

ТОВ «Інтер Транс Лоджістік» з метою здійснення експедиторської діяльності на території морського торговельного порту Чорноморськ уклало з ДП «МТП «Чорноморськ» договір «Про перевантаження імпортної автотехніки» від 12.06.2019 № 86/н.

Відповідно до договору від 12.06.2019 № 86/н ДП «МТП «Чорноморськ» вивантажує із суден типу РО-РО завезену ТОВ «Інтер Транс Лоджістік», у погоджених із ДП «МТП «Чорноморськ» об`ємах, кількість вантажу, виділяє складську площу для зберігання вантажу ТОВ «Інтер Транс Лоджістік», навантажує в залізничні вагони і/або автотранспорт та документально оформляє імпортну автотехніку, а ТОВ «Інтер Транс Лоджістік» планує до перевантаження автотехніку та зобов`язується оплатити надані йому ДП «МТП «Чорноморськ» послуги в погодженому цим договором порядку (п. 1.1 договору № 86/н).

Як зазначив заявник, ДП «МТП «Чорноморськ» у період із червня 2019 по січень 2022 року в декілька разів без обґрунтувань підвищило, зокрема, вартість послуги зі зберігання імпортної та транзитної автотехніки, що навантажується на судна чи розвантажується із суден своїм ходом або буксирування, а також підвищило тарифи на вивантаження автотехніки із суден і її навантаження на автотранспорт, залізничні вагони своїм ходом або буксируванням.

За результатами аналізу наявної в Комітеті інформації, вартість зберігання імпортної, експертної та транзитної автотехніки, що навантажується на судна чи розвантажується із суден своїм ходом або буксируванням, встановлена ДП «МТП «Чорноморськ», у період із червня 2019 по початок 2022 року залежно від терміну зберігання зросла мінімально на 278% та максимально на 445%, а тариф на вивантаження автотехніки із суден і її навантаження на автотранспорт, залізничні вагони своїм ходом або буксируванням зріс мінімально на 60% та максимально на 150%.

ДП «МТП «Чорноморськ» є державним портовим оператором (стивідорною компанією), яке здійснює діяльність на ринку вантажно-розвантажувальних робіт, обслуговування й зберігання нової та вживаної автотехніки (автомобілів) і транспортних засобів на Спеціалізованому паромному комплексі (5-ий термінал) у морському порту Чорноморськ.

Інфраструктура Спеціалізованого поромного комплексу (5-ий термінал) знаходиться на праві господарського віддання у ДП «МТП «Чорноморськ», отже, тільки ДП «МТП «Чорноморськ» може вирішувати, з яким суб`єктом господарюванням укладати відповідні договори, а з яким розривати такі договори.

Отже, ДП «МТП «Чорноморськ», маючи ознаки такого, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку стивідорних послуг: із вантажно-розвантажувальних робіт, обслуговування та зберігання нової та вживаної автотехніки (автомобілів) і транспортних засобів на Спеціалізованому паромному комплексі (5-ий термінал) у морському торговельному порту Чорноморськ, встановило в Політиці укладання договорів з основної діяльності в ДП «МТП «Чорноморськ» такі умови реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Комітет зазначив, що питання щодо необґрунтованого підвищення Підприємством вартості послуги зі зберігання імпортної, експертної та транзитної автотехніки, що навантажується на судна чи розвантажується із суден своїм ходом або буксируванням, аналогічне питанню, яке розглядається у справі № 130-26.13/186-21.

Водночас, Комітетом зазначено, що дії Підприємства щодо встановлення для Товариства економічно необґрунтованої вартості зберігання імпортної, експертної та транзитної автотехніки, що навантажується на судна чи розвантажується із суден своїм ходом або буксируванням, містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

З огляду на викладене, Комітетом було прийнято спірне Розпорядження.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що спірним розпорядженням відповідачем не встановлено фактів порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а лише виявлено ознаки відповідних порушень. Прийняття спірного розпорядження є процедурним моментом для проведення дослідження АМК, за результатом чого може бути прийнято рішення як про встановлення факту порушення, так і протилежне рішення, що є виключною компетенцією відповідача у справі.

Вирішуючи спір про визнання недійсним та скасування розпорядження державного уповноваженого АМК про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження. При цьому, саме по собі видання органом АМК такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Видання розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за своєю правовою природою не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер і не може порушувати прав позивача, оскільки застосування будь-яких санкцій (заходів відповідальності), встановлених статтями 51-54 Закону України "Про захист економічної конкуренції", таке Розпорядження не передбачає.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постановах від 26.06.2018 у справі №922/3600/17, від 29.05.2018 у справі № 910/13968/17, від 23.05.2018 у справі № 910/14682/17, від 27.02.2020 у справі №922/2695/19, від 18.01.2022 у справі №910/17572/20.

Посилання позивача на те, що висновок суду першої інстанції про прийняття спірного Розпорядження з дотриманням норм Порядку розгляду справ не відповідає дійсним обставинам справи, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Зазначені твердження позивача в апеляційній скарзі обгрунтовані процедурними порушеннями АМК розгляду заяви ТОВ "Інтер транс лоджістікс", а саме: з перевищенням строку, визначеного пунктом 19 Правил розгляду справ. На думку позивача, оскільки відповідач під час розгляду заяви ТОВ " Інтер транс лоджістікс " від 30.06.2022 повинен був керуватися положеннями розділу IV "Подання заяви та її розгляд" Правил розгляду справ та статями 36, 37, 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", то і спірне Розпорядження мало бути прийняте ним в межах цих же строків, тобто строків розгляду заяви ТОВ " Інтер транс ложістікс ". Оскільки розпорядження видане відповідачем лише 30.12.2022, за межами строку розгляду заяви, позивач вважає його таким, що прийняте з пропуском строку, а отже з порушенням пункту 19 Правил розгляду справ та статті 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що є підставою для визнання його недійсним та скасуванню.

Відповідно до пункту 19 Правил розгляду справ заява про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розглядається протягом 30 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Частиною 2 статті 62 вказаного Закону встановлено порядок обчислення строків у законодавстві про захист економічної конкуренції.

Аналізуючи зазначені норми Правил розгляду справ та Закону, колегія суддів зауважує, що ними не встановлено строку прийняття саме розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Не встановлено такого строку і приписами пункту 20 (2) Правил розгляду справ та статті 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які визначають компетенцію державного уповноваженого АМК на прийняття відповідного розпорядження.

Статтею 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пунктом 20(4) Правил розгляду справ передбачено лише строк для надсилання розпорядження про початок розгляду справи відповідачу - протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У цей же самий строк заявнику надсилається повідомлення про початок розгляду справи, а не розпорядження.

Судом встановлено, що з дати отримання Комітетом заяви (30.06.2022) до дати прийняття Розпорядження (30.12.2022) минуло 184 дні, при цьому, враховуючи строк на усунення недоліків (з 25.07.2022 по 19.09.2022), який не зараховується у строк розгляду заяви, фактичний строк розгляду заяви становив 127 днів.

Оскільки пунктом 19 Правил розгляду справ не передбачено обов`язку Комітету повідомляти інших осіб про подовження строків чи про результати розгляду заяви, а також не встановлено строків щодо прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення Комітетом процедури прийняття спірного Розпорядження.

Так, позивач не зазначає та не доводить належними доказами обставину того, що розгляд Комітетом заяви в строк більший, ніж визначено п. 19 Правил, призвів до прийняття неправильного рішення та порушив права чи законні інтересів позивача у даній справі, зважаючи, зокрема на те, що до прийняття розпорядження, про всі процесуальні дії в межах розгляду заяви повідомляється виключно заявник.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України. Зокрема, такими підставами є:

неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції";

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При цьому, частиною 2 цієї статті Закону визначено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального права, встановивши, що: під час видання Розпорядження відповідачем не було порушено норм чинного законодавства України; Розпорядження не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ДП "МТП "Чорноморськ", оскільки, не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторони, - правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову у даній справі.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи учасників справи, викладені у їх скаргах, поясненнях, заявах, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Крім того, представник третьої особи у відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн, надавши докази понесених судових витрат.

Розглянувши клопотання представника третьої особи про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України ).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу, а також під час останнього судового засідання до закінчення дебатів позивач зробив заяву, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані суду у строк встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем 17.07.2023 разом з відзивом була подана заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просить стягнути з позивача на користь третьої особи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Отже, позивачем була зроблена відповідна заява та подані відповідні докази до закінчення судових дебатів у даній справі.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 129 ГПК України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 у задоволенні задоволені позову було відмовлено, а апеляційна скарга позивача була залишена без задоволення, третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог, тому витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги витрати покладаються на позивача на користь третьої особи.

За вимогами частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач у судовому задіння 21.08.2023 заперечувала проти задоволення заяви третьої особи щодо відшкодування судових витра на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником третьої особи надано ордер про надання правничої допомоги ВМ №1038985 від 11.07.2023 виданий Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс» та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю СМ №000762 від 15.02.2022 , що правнича допомога третій особі надається адвокатом Шморгуном Віталієм Олеговичем.

Колегією суддів встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер транс лоджістікс» (замовник) укладено Договір про надання правової допомоги №07/07/23 від 07.07.2023 відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору №07/07/23 від 07.07.2023 виконавець, на підставі звернення замовника, приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги з представництва інтересів замовника у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/1744/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування розпорядження.

Згідно п. 3.1. розмір гонорару адвоката встановлюється у фіксованому розмірі 15 000,00 грн та оплачується на умовах передплати.

За результатами надання професійної правничої допомоги виконавцем складається Звіт про обсяг наданих послуг (п. 3.2. Договору).

Відповідно до Звіту про обсяг наданих послуг, на виконання умов договору №07/07/23 від 07.07.2023, виконавцем надано замовнику послуги загальною вартістю 15 000,00 грн.

Виконавцем виставлено замовнику рахунок на оплату №89 від 07.07.2023 за послугу представництва інтересів замовника у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/1744/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 вартістю 15 000,00 грн.

Обґрунтовуючи розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу представник третьої особи посилається, зокрема на складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, а також фінансовий стан клієнта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Дослідивши опис наданих послуг адвоката, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також враховуючи заперечення позивача, колегія суддів дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат третій особі у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині заявлені третьою особою витрати на професійну правничу допомогу у цій справі на стадії апеляційного розгляду справи не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задовленню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 у справі №910/1744/23 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ідентифікаційний код: 01125672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер транс лоджістікс" (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20; ідентифікаційний код: 36553339) 3 000 (три тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду.

5.Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

6. Матеріали справи №910/1744/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 24.08.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім