ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р. Справа№ 910/11594/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 08.08.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМИР ГМБХ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.03.2023 (повний текст складено та підписано 03.06.2022)

у справі № 910/11594/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМИР ГМБХ"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЗИТИВ-В"

3. Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава

про стягнення заборгованості у розмірі 903 854 грн. 95 коп.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В», Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава про стягнення заборгованості у розмірі 903 854 грн. 95 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі №910/11594/22 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В», Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» заборгованість у розмірі 641 322 (шістсот сорок одна тисяча триста двадцять дві) грн. 51 (п`ятдесят одна) коп., пеню у розмірі 90 827 (дев`яносто тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 72 коп., 24% річних у розмірі 47 776 (сорок сім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 99 коп., інфляційні у розмірі 41 460 (сорок одна тисяча чотириста шістдесят) грн. 73 коп. та штраф у розмірі 82 467 (вісімдесят дві тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 00 коп.

В оскаржуваному рішенні місцевий суд встановив, що за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів за період з 09.03.2022 року по 09.10.2022 року у розмірі 641 322 грн. 51 коп, яка не погашена ні боржником, ні поручителями, а дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМИР ГМБХ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваного рішення в частині нарахування штрафних санкцій, суд не врахував настання форс-мажорних обставин, які засвідчені у листі Торгово-Промислової Палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з 24.02.2022 до дати офіційного їх закінчення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/11594/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Яковлєв М.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги.

Розгляд справи відкладався.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11594/22 у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. І у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Яковлєв М.Л., Козир Т.П.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11594/22 у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

На адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. При цьому позивач зазначив, що лист Торгово-промислової палати, на який посилається апелянт, не звільняє сторін від обов`язку доведення неможливості виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Також від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Крім того, 20.06.2023 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просив суд в межах ціни позову накласти арешт на майно і грошові кошти ТОВ "ТРАНСМИР ГМБХ", ТОВ "ПОЗИТИВ-В" та ФОП Еберле В`ячеслава. В обгрунтування заяви позивач зазначає, що боржник не вживає заходи, спрямовані на добровільне погашення наявної просточеної заборгованості, натомість вживає заходи щодо відчуження та передачі у заставу власного майна третім особам, що доводить недобросовісність боржника та ухилення його від виконання судових рішень, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Додані заявником до заяви про забезпечення позову докази не дають суду можливості встановити факт того, що незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та не підтверджують обставини, наведені ним у заяві.

Отже, у заяві ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" слід відмовити з наведених вище підстав.

В судове засідання 08.08.2023 з`явився представник позивача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні.

Решта учасників по справі не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися відповідно до вимог процесуального законодавства.

Відповідач-1 повідомлений про розгляд справи шляхом доставки процесуальних документів в Електроний кабінет, що підтверджується довідкою від 29.07.2023.

Відповідачу-2 процесуальні документи направлялися на електронну пошту, яка вказана ним у клопотанні, поданому до суду 19.06.2023.

Відповідач -3 повідомлявся засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену в ЄДРПОУ.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, виходячи зі змісту положень ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 99, 116 та 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРЮО прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290 та 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та 14.08.2020 у справі №904/2584/19). Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Отже судом вжито належних заходів для повідомлення учасників про розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності представників відповідачів.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

09.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіт-Пром" (продавець) було укладено Договір купівлі - продажу №04/08/2021В, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, визначений в п.1.2 даного договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 Договору під терміном товар розуміється наступне: навантажувач фронтальний LuiGong CLG855H.

Згідно з п.1.3 Договору Покупець купує товар з метою його подальшої передачі у фінансовий лізинг Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ».

На виконання умов Договору купівлі - продажу №04/08/2021В від 09.08.2021 року Покупець оплатив Продавцю товар, що підтверджується платіжним дорученням №5197 від 17.08.2021 року на суму 2061675 грн. з призначенням платежу: "Оплата за навантажувач фронтальний LuiGong CLG855H».

09.08.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С, об`єктом якого є навантажувач фронтальний LuiGong CLG855H загальною вартістю 2061675 грн. 00 коп.

Відповідно до п.1.1 Загальних умов договору Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Об`єкт (надалі - "Об`єкт лізингу"), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Додатку "Специфікація" (надалі - "Специфікація"), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на Об`єкт лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Згідно з п. 1.2. Загальних умов Договору строк користування Лізингоодержувачем Об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку до Індивідуальної частини Договору "Графік сплати лізингових платежів" (надалі - "Графік") та починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п.2.1.6. Загальних умов Договору акт - це акт приймання-передачі об`єкту лізингу в лізинг.

У п. 2.1.7. Загальних умов Договору визначено, що число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається Сторонами згідно п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору.

У п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору обумовлено, що числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту (Наприклад: дата підписання Сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Відповідно до п.2.1.8. Загальних умов Договору період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання Акту.

Відповідно до положень п.2.2 Загальних умов Договору усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у Число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору (зокрема, з врахування коригування згідно п.2.2.1 Загальних умов Договору лізингу) та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Об`єкта лізингу; винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.2.1, 2.7-2.9, 3.5 Загальних умов Договору лізингу.

Умовами п. 2.3. Загальних умов Договору визначено, що авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку, з урахуванням пункту 2.6 Загальних умов, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку Лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату зазначену Сторонами в пункті 5.6. Індивідуальної частини Договору та в сумі Авансового лізингового платежу, визначеному у Графіку не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення Лізингодавцем Лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків Лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків Лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений Лізингоодержувачу, в т.ч. факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере Лізингодавець. Сторони на підставі частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України досягли згоди про те, що у випадку сплати Лізингоодержувачем Лізингодавцю грошових коштів в порядку пункту 2.3. Загальних умов до моменту укладення цього Договору, такі кошти зараховуються в рахунок сплати Лізингоодержувачем Авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені.

Згідно з п.2.4 Загальних умов Договору, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Відповідно до п. 2.7. Загальних умов Договору у разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Лізингодавець має право нарахувати, а Лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 (Двадцять чотири) проценти річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

У п. 5.2.1. Загальних умов Договору визначено, що Лізингоодержувач зобов`язаний щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення Лізингодавцю звіту у формі встановленою Додатком "Довідка" до Договору та фото Спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з Об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це Лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій Додатком "Довідка" до Договору. У разі недотримання умов цього пункту Лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Згідно п. 7.1.1. Загальних умов Договору за порушення обов`язку зі своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Відповідно до п. 7.1.2. Загальних умов Договору, якщо Лізингоодержувач та/або інші особи, яким Об`єкт лізингу може бути надано Лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули Об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення Об`єкта лізингу у відповідності до даного Договору або чинного законодавства України, Лізингоодержувач сплачує на вибір Лізингодавця: неустойку у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити Лізингоодержувачу в останньому періоді лізингу, який передує періоду невиконання Лізингоодержувачем обов`язку по поверненню Об`єкта лізингу, в розрахунку за кожен день такого невиконання - за весь час невиконання; або Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (Один) відсоток Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен день прострочення повернення Об`єкта лізингу.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року, 09.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» (Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В» (Поручитель) було укладено Договір поруки №210809-7/П та 09.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» (Боржник) та Фізичною особою - підприємцем Еберле В`ячеславом (Поручитель) було укладено Договір поруки №210809-8/П.

Згідно з п. 2 Договорів поруки Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, в т.ч.:

- за сплату Позивачу лізингових платежів;

- сплату Позивачу санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на Відповідача-1 відповідно до умов Договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року Позивач передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» в свою чергу прийняло в користування об`єкт лізингу, а саме новий навантажувач фронтальний LuiGong CLG855H, що підтверджується Актом прийому - передачі об`єкта лізингу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач - 1 неналежним чином виконує умови Договору по оплаті лізингових платежів за період з 09.03.2022 року по 09.10.2022 року. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В», Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава заборгованість у розмірі 641 322 грн. 51 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем - 1 умов договору, Позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В», Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава пеню у розмірі 90 827 грн. 72 коп., 24% річних у розмірі 47 776 грн. 99 коп., інфляційні у розмірі 41 460 грн. 73 коп. та штраф у розмірі 82 467 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 6 цього Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року Позивач передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» в свою чергу прийняло в користування об`єкт лізингу, а саме новий навантажувач фронтальний LuiGong CLG855H, що підтверджується Актом прийому - передачі об`єкта лізингу від 20.08.2021 року.

У п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору обумовлено, що числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту (Наприклад: дата підписання Сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Таким чином, відповідно до п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору Лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати чергові лізингові платежі 09 числа кожного місяця в розмірі, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів за період з 09.03.2022 року по 09.10.2022 року у розмірі 641 322 грн. 51 коп., що підтверджується довідками про нарахування лізингових платежів, наданими Позивачем.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» заборгованості перед Позивачем за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року по сплаті лізингових платежів за період з 09.03.2022 року по 09.10.2022 року у розмірі 641 322 грн. 51 коп.

Стосовно твердження апелянта щодо настання форс - мажорної обставини, то колегія суддів зазначає, що відповідно до п.8.2 Загальних умов Договору Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України. Проте, матеріали справи не містять, а апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення Позивача про настання обставин непереборної сили не пізніше 10 (десяти) діб з моменту їх настання.

Як встановлено судом, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року, 09.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» (Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В» (Поручитель) було укладено Договір поруки №210809-7/П та 09.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ» (Боржник) та Фізичною особою - підприємцем Еберле В`ячеславом (Поручитель) було укладено Договір поруки №210809-8/П.

Згідно з п. 2 Договорів поруки Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, в т.ч.:

- за сплату Позивачу лізингових платежів;

- сплату Позивачу санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на Відповідача-1 відповідно до умов Договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Однак, відповідачі, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року, Договорів поруки №210809-7/П, №210809-8/П від 09.08.2021 року не здійснили погашення заборгованості по сплаті лізингових платежів за період з 09.03.2022 року по 09.10.2022 року у розмірі 641 322 грн. 51 коп., тобто не виконали свої зобов`язання належним чином, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

При зверненні до суду позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 24% річних за загальний період прострочки з 10.03.2022 р. по 21.10.2022 р. у розмірі 47 776 грн. 99 коп. та інфляційні у розмірі 41 460 грн. 73 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п. 2.7. Загальних умов Договору у разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Лізингодавець має право нарахувати, а Лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 (Двадцять чотири) проценти річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Таким чином, відповідно до умов Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року сторони визначили інший розмір процентів ніж той, що визначений у ст. 625 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок 24% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачами сплати за загальний період прострочки з 10.03.2022 р. по 21.10.2022 р. у розмірі 47 776 грн. 99 коп. вважає такий розмір арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних за загальний період прострочки з 10.03.2022 р. по 21.10.2022 р. у розмірі 41 460 грн. 73 коп., вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо стягнення пені за загальний період прострочки з 10.03.2022 р. по 21.10.2022 р. у розмірі 90 827 грн. 72 коп. та штрафу у розмірі 82 467 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.1.1. Загальних умов Договору за порушення обов`язку зі своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Отже, відповідно до умов Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року сторони визначили інший період нарахування неустойки ніж той, що визначений у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Суд встановив, що пеня у розмірі 90 827 грн. 72 коп. математично вірно розрахована та підлягає задоволенню у вказаній сумі.

У п. 5.2.1. Загальних умов Договору визначено, що Лізингоодержувач зобов`язаний щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення Лізингодавцю звіту у формі встановленою Додатком "Довідка" до Договору та фото Спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з Об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це Лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій Додатком "Довідка" до Договору. У разі недотримання умов цього пункту Лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Відповідно до п. 7.1.3 Загальних умов Договору за порушення умов п.5.2 Загальних умов Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (Один) відсоток Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен день прострочення повернення Об`єкта лізингу.

Апеляційни суд, перевіривши розрахунок 1% штрафу у розмірі 82 467 грн. 00 коп. на підставі п.7.1.3 Договору фінансового лізингу №210809-1/ФЛ-Ю-С від 09.08.2021 року, прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги позивача є обгунтованими.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, які полягають у солідарному стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМИР ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЗИТИВ-В», Фізичної особи - підприємця Еберле В`ячеслава заборгованість у розмірі 641 322 грн. 51 коп., пеня у розмірі 90 827 грн. 72 коп., 24% річних у розмірі 47 776 грн. 99 коп., інфляційні у розмірі 41 460 грн. 73 коп. та штраф у розмірі 82 467 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМИР ГМБХ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі №910/11594/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМИР ГМБХ".

Матеріали справи №910/11594/22 повернути суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.08.2023 після виходу суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир