РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2023Справа № 910/6166/23

За позовом Міністерства економіки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000»

про стягнення 105.315,35 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000»

до Міністерства економіки України

про визнання договору недійсним

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Мелконян Н.Г.

за участю представників сторін

від позивача за п/п Мелешко В.І., самопредставництво

від відповідача за п/п Носик Б.В., ордер серії АЕ № 1193218 від 14.04.2023

Суть спору :

20.04.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства економіки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» про стягнення 105.315,35 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору № 83 на закупівлю товару за державні кошти від 13.12.2022 відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивачу товар на загальну суму 595.002,00 грн з дати підписання договору до 15.12.2022. Умовами договору встановлено, що місце постачання - м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2; датою поставки є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару та видаткової накладної; у випадку порушення зобов`язань щодо строку поставки товару, відповідач сплачує на рахунок позивача пеню у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У зв`язку з тим, що відповідачем не поставлено товар у встановлені строки, позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 4001-12/82060-07 від 30.12.2022 з вимогою повідомити про причини невиконання умов договору, проте відповідь від відповідача не отримано. Листом № 2131-156444-07 від 16.02.2023 у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань за договором, відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2. договору, відповідача було повідомлено про розірвання договору в односторонньому порядку. Даний лист разом із претензією № 2131-15/6443-07 від 16.02.2023 щодо сплати пені та штрафу було вручено відповідачу 17.03.2023, проте залишено останнім без відповіді. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 105.315,35 грн, з яких 63.665,21 грн пені та 41.650,14 грн 7% штрафу за прострочення поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/6166/23; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

25.05.2023 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки вважає договір № 83 від 13.12.2022 недійсним, з підстав викладених у зустрічному позові, а недійсний договір не створює жодних наслідків для сторін. Вважає, що виходячи з п. 10.1 договору він продовжував свою дію після 31.12.2022 виключно в частині невиконання сторонами зобов`язань, а п. 7.2 договору припинив свою дію разом із закінченням дії договору 31.12.2022, за таких обставин позивач не міг нараховувати відповідачу пеню та штраф після 31.12.2022. Вважає безпідставним нарахування штрафних санкцій до 01.04.2023, оскільки з огляду на зміст п. 6.2.1 договору 15-денний строк розірвання договору в односторонньому порядку починає обраховуватись з дати відправлення повідомлення, тобто з 17.02.2023. Протоколом № 217 від 29.11.2022 прийнято рішення про намір укласти договір із ТОВ «Компаком-2000» за результатами проведення процедури закупівлі. 30.11.2022 ТОВ «Компаком-2000» направлено електронною поштою до Міністерства проект договору для погодження, проте договір між сторонами було підписано лише 13.12.2022. Оскільки у відповідача залишився лише один день для здійснення поставки товару, відповідач був позбавлений можливості поставити у встановлений договором термін, що в свою чергу свідчить про відсутність вини у відповідача у нездійсненні поставки товару до 15.12.2022. Зважаючи на те, що позивач не зазнав збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, відповідач вважає, що заявлений розмір штрафних санкцій є занадто великим у порівнянні із ціною договору (приблизно 18% ціни договору). З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

25.05.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Міністерства економіки України про визнання договору № 83 на закупівлю товару за державні кошти від 13.12.2022 недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що договір № 83 на закупівлю товару за державні кошти від 13.12.2022 укладений за результатами проведення відкритих торгів. На автоматизованому електронному майданчику «Prozorro» було оприлюднено оголошення про здійснення закупівлі UA-2022-11-16-013164-а Комплектуючі для ПЕОМ (код за ДК 021:2015 - 30230000-0 - Комп`ютерне обладнання), з очікуваною вартістю 600.000,00 грн. Згідно оголошення про проведення відкритих торгів (з особливостями), строк поставки товарів: до 25.12.2022. Відповідно до п. 5.4. Тендерної документації строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт) до 25.12.2022. З метою участі у процедурі здійснення закупівлі за ідентифікатором: UA-2022-11-16-013164-а, ТОВ «Компаком-2000» направило замовнику тендерну пропозицію за вих. № 8 від 26.11.2022, в якій вказано, що строк поставки товару до 25.12.2022. Дана тендерна пропозиція за змістом відповідає Додатку 2 до Тендерної документації, у якому також вказано, що строк поставки товару до 25.12.2022. За результатом розгляду даної тендерної пропозиції, ТОВ «Компаком-2000» визнано переможцем процедури закупівлі, про що складено протокол № 217 від 29.11.2022 щодо прийняття рішення уповноваженою особою. В даному протоколі також зазначено, що кінцевий строк поставки товару до 25.12.2022. У відповідності до наведеного протоколу між Міністерством економіки України та ТОВ «Компаком-2000» було укладено договір № 83 від 13.12.2022 на закупівлю товару за державні кошти, згідно п. 6.2 якого товар постачається на склад замовника у комплектності разом з документами, які підтверджують, що комплектуючі для ПЕОМ є оригінальними (новими та з гарантією) та підлягають передаванню разом із товаром, відповідно до вимог чинного законодавства України, з дати підписання договору до 15.12.2022. Позивач вважає, що умова договору про здійснення поставки до 15.12.2022 суперечить умовам, викладеним у тендерній документації і відрізняється від змісту тендерної пропозиції, а отже укладений з порушенням ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6166/23 від 30.05.2023 відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; зустрічну позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 2.684,00 грн.

20.06.2023 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що станом на 12.06.2023 відсутні судові рішення, якими визнано недійсним договір № 83 від 13.12.2022. Звертає увагу на те, що відповідач не заперечує, що після 31.12.2022 договір продовжував діяти в частині невиконання сторонами зобов`язань; не заперечує невиконання ним умов договору, а саме не поставлено та не передано позивачу товар. Зазначає, що аналіз норм чинного законодавства передбачає можливість стороні договору, яка отримала пропозицію про розірвання договору в односторонньому порядку, повідомити у разі необхідності другу сторону про результати її розгляду. Отже, оскільки повідомлення про розірвання договору отримано відповідачем 17.03.2023 та враховуючи 15 днів для його розгляду, договір вважається розірваним з 01.04.2023. Крім того, аргументи відповідача, що дата з якої договір є розірваним відповідно до п. 6.2.1 договору має обраховуватись із дати відправлення повідомлення свідчить про те, що відповідач визнає факт дії договору після 31.12.2022, а відтак зобов`язання по договору повинні були бути виконані в повному обсязі. Зазначає, що сторони вели активну переписку в якій погоджували проект договору, специфікацію товару та умови поставки. 30.11.2022 відповідачем був направлений проект договору а повідомлено, що передача товару буде здійснюватись через Нову пошту кур`єром. 07.12.2022 позивачем надіслано відповідачу узгоджений проект договору та повідомлено номер відділення Нової пошти, на яку можна надіслати підписаний договір. 09.12.2022 від відповідача отримано лист, в якому на погодження позивача була направлена нова специфікація товару. 12.12.2022 відповідачем надіслано Новою поштою проект договору, який отримано позивачем 13.12.2023 та невідкладно підписаний керівництвом позивача. Відповідач відправляючи два примірника договору 12.12.2022 знав що позивач отримує його лише 13.12.2022 і що строк поставки товару був визначений до 15.12.2022. Листування свідчить про можливість виконання умов договору відповідачем шляхом поставки Новою поштою 13.12.2022, 14.12.2022 та 15.12.2022. Позивач звертався до відповідача з листом від 30.12.2022 в якому просив повідомити про причини невиконання договору, проте відповіді не отримав. Стосовно тверджень відповідача про відсутність понесених позивачем збитків та про те,що розмір штрафних санкцій занадто великий зазначає, що враховуючи обмежений обсяг видатків на 2023 рік (бюджетні асигнування для придбання комплектуючих для ПЕОМ зменшено до 350.000,00 грн) та невиконання умов договору позивачу нанесено шкоду в частині постави вкрай потрібних комплектуючих для ПЕОМ в сумі 600.000,00 грн призвело до не забезпечення в повній мірі працівників позивача технічною підтримкою для покращення умов праці.

28.06.2023 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви (подана до відправлення до поштового відділення зв`язку 21.06.2023) до якої додано відповідні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6166/23 від 04.07.2023 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/6166/23 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.07.2023.

11.07.2023 від представника відповідача за первісним позовом - Носик Б.М. до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано заяву про участь у судових засіданнях по справі № 910/6166/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6166/23 від 12.07.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» про участь у засіданнях суду при розгляді справи № 910/6166/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

18.07.2023 від представника позивача за первісним позовом - Бліндар В.С. до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано заяву про участь у судових засіданнях по справі № 910/6166/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6166/23 від 19.07.2023 заяву представника Міністерства економіки України про участь у засіданнях суду при розгляді справи № 910/6166/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

19.07.2023 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що ТОВ «Компаком-2000» листом № 10 від 26.11.2022 повідомило Мінекономіки про те, що погоджується з усіма умовами, викладеними в тендерній документації, в т.ч. з проектом договору (додаток 4 до тендерної документації). Відповідно до п. 5.2 проекту договору (додаток 4 до тендерної документації) товар постачається з дати підписання договору до 15.12.2022. Мінекономіки не вносились зміни до тендерної документації та тендерних пропозицій. 13.12.2022 між сторонами укладений договір № 83 пункт 5.2 якого повністю ідентичний п. 5.2 проекту договору, вказаного в тендерній документації. Таким чином, подана ТОВ`Компаком-2000» тендерна пропозиція за результатами електронного аукціону не відрізняється від умов укладеного договору і процедура публічних закупівель була проведена у відповідності до вимог Закону. Зауважує, що жодних звернення за роз`ясненнями до тендерної документації або вимог щодо усунення порушень під час проведення тендеру від позивача не надходило. Зазначає, що позивач звертаючись із позовом про визнання недійсним договору не обґрунтував наявність порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів як учасника правочину, у зв`язку з його укладенням, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

25.07.2023 у підготовчому засіданні судом постановлено, ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.08.2023.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні 15.08.2023 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 15.08.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні 15.08.2023 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні 15.08.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

15.08.2023 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 22.08.2023.

У судовому засіданні 22.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 Державним підприємством «Українські спеціальні системи» відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» на веб-порталі «Прозорро» було розміщено оголошення за № UA-2022-11-16-013164-а про проведення відкритих торгів з особливостями на закупівлю: Комплектуючі для ПЕОМ (код за ДК 021:2015 - 30230000-0 - Комп`ютерне обладнання) та відповідну тендерну документацію (ідентифікатор закупівлі № UA-2022-11-16-013164-а), замовником якої є Міністерство економіки України.

Згідно оголошення кінцевим строком подання тендерних пропозицій визначено 27.11.2022.

З метою участі у процедурі здійснення закупівлі Товариство з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» направило замовнику тендерну пропозицію за вих. № 8 від 26.11.2022.

За результатами розгляду тендерної пропозиції на закупівлю: Комплектуючі для ПЕОМ (код за ДК 021:2015 - 30230000-0 - Комп`ютерне обладнання), ідентифікатор закупівлі № UA-2022-11-16-013164-а учасника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» визначено переможцем процедури закупівлі, про що складено протокол № 17 щодо прийняття рішення уповноваженою особою від 29.11.2022 та у відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі» прийнято рішення про намір укладення договору про закупівлю з учасником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000».

13.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» (виконавець, Товариство) та Міністерством економіки України (замовник, Міністерство) укладено договір на закупівлю товару за державні кошти № 83 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується поставити та передати у власність замовнику, а замовник - прийняти та оплатити комплектуючі для ПЕОМ згідно з кодом ДК 021:20-0-Комп`ютерне обладнання (далі - товар).

Спір за первісним позовом виник в зв`язку з тим, що відповідач у визначений умовами договору строк товар не поставив, внаслідок чого позивачем нараховані 63.665,21 грн пені та 41.650,14 грн 7% штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності) і діє до 31.12.2022, крім пунктів 2.2, 2.6, підпунктів 6.3.4-6.3.6 пункту 6.3 цього договору, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, гарантійний строк, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю виміру та загальна ціна цього договору визначена сторонами у Специфікації на поставку товару, що є додатком № 1 до договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно Специфікації, що є додатком № 1 до договору, Товариство мало поставити Міністерству товар (31 найменування), загальною вартістю 595.002,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору умови цього договору викладені сторонами у відповідності із вимогами Міжнародних правил з тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2000 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору товар постачається на склад замовника у комплектності разом з документами, які підтверджують, що комплектуючі для ПЕОМ є оригінальними (новими та з гарантією) та підлягають передаванню разом з товаром, відповідно до вимог чинного законодавства України, з дати підписання договору до 15.12.2022.

Відповідно до п. 5.4 договору датою поставки товару є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару та видаткової накладної.

Пунктом 5.5 договору визначено місце постачання товару - м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2.

Відповідно до п. 6.3.1 договору виконавець зобов`язався поставити товар у строки, що встановлені пунктом 5.2 цього договору.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Зокрема стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що виконавець, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо поставки товару не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п. 7.1 договору за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та нормами чинного законодавства.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язань щодо строку поставки товару виконавець сплачує на рахунок замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Оскільки мало місце прострочення строку поставки товару навіть понад тридцять днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 63.665,21 грн пені та 41.650,14 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Посилання відповідача на те, що положення п. 7.2 договору припинили свою дію разом із закінченням дії договору 31.12.2022, а тому позивач не міг нараховувати відповідачу пеню та штраф після 31.12.2022, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне

Відповідно до частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 Цивільного кодексу України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Міністерства економіки України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

За зустрічним позовом

Предметом зустрічного позову є вимога про визнання недійсним договору № 83 на закупівлю товару за державні кошти від 13.12.2022, оскільки на думку позивача умови договору щодо строку поставки товару до 15.12.2022 відрізняються від змісту тендерної документації та тендерної пропозиції учасника, згідно яких строк поставки вказано до 25.12.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлюються Законом України «Про публічні закупівлі». Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»:

тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель;

тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі» відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій. Строк для подання тендерних пропозицій не може бути менше, ніж 15 днів з дня оприлюднення оголошення про проведення відкритих торгів в електронній системі закупівель.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі» оголошення про проведення відкритих торгів безоплатно оприлюднюється в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

У частині 2 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі» наведено вимоги до переліку інформації, що має бути зазначена в оголошенні про проведення відкритих торгів, зокрема повинно містити строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг.

Відповідно до оголошення про проведення відкрити торгів (з особливостями) строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг вказано - до 25.12.2022.

У тендерній документації у п. 5.4 розділу І «Загальні положення» строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт) зазначено - до 25.12.2022.

Відповідно до п. 3 розділу 6 «Результати торгів та укладення договору про закупівлю» проект договору про закупівлю викладено в додатку 4 до цієї тендерної документації. Договір про закупівлю укладається відповідно до вимог цієї тендерної документації та тендерної пропозиції переможця у письмовій формі у вигляді єдиного документа.

Отже, додаток 4 (проект договору на закупівлю товару за державні кошти) є невід`ємною частиною тендерної документації.

Відповідно до п. 5.2 проекту договору (додаток 4 до тендерної документації) товар постачається на склад замовника у комплектності разом з документами, які підтверджують, що комплектуючі для ПЕОМ є оригінальними (новими та з гарантією) та підлягають передаванню разом з товаром, відповідно до вимог чинного законодавства України, з дати підписання договору до 15.12.2022.

Більш того, листом № 10 від 26.11.2022 ТОВ «Компаком-2000» погодився з усіма умовами, викладеними в тендерній документації, в т.ч. з проектом договору (додаток 4 до тендерної документації).

З матеріалів справи вбачається, що редакція п. 5.2 укладеного між сторонами договору № 83 від 13.12.2022 повністю ідентична редакції п. 5.2 проекту договору, наведеного у додатку 4 до тендерної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Проте, судом встановлено, що надана ТОВ «Компаком-2000» тендерна пропозиція не відрізняється від умов тендерної документації та укладеного між сторонами договору.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається у ст. 627 Цивільного кодексу України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Враховуючи викладене, наявність укладеного між позивачем та відповідачем оскаржуваного договору свідчить про те, що обидві сторони бажали його укласти, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами другою та третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 3 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Враховуючи вищевикладене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин (договір) (який вчиняється у письмовій формі) повинен бути підписаний сторонами, при цьому у разі вчинення правочину юридичною особою, крім підпису уповноваженої на це особи, - також скріплений печаткою юридичної особи.

Господарські договори на основі примірних і типових договорів необхідно укладати, дотримуючись умов, передбачених ст. 179 ГК України, шляхом складання єдиного документа, оформленого відповідно до вимог ст. 181 ЦК України, а також відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірних або типових договорів. Примірний договір рекомендується органом управління суб`єктам господарювання для використання його положень при укладанні ними договорів, коли сторони мають право по взаємній згоді змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст. При укладанні договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, або у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, сторони не можуть відступати від змісту типового договору, однак мають право конкретизувати його умови.

Судом встановлено, що позивач, підписуючи спірний договір, усвідомлював та розумів його умови щодо строку поставки товару до 15.12.2022, а отже схвалив та прийняв їх.

Також, відповідно до пункту 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Судом встановлено, що при укладенні сторонами спірного договору не було порушено приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тобто договір відповідає вимогам чинного на той момент законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких вбачається, що відповідач після укладення договору повідомляв позивачу про його невідповідність тендерній документації або намагався внести зміни до умов договору щодо строку поставки товару.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний договір суперечить закону.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання недійсним договору № 83 на закупівлю товару за державні кошти від 13.12.2022.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Міністерства економіки України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 58, прим. 167, ) на користь Міністерства економіки України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2, ) 63.665 (шістдесят три тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн 21 коп. пені, 41.650 (сороку одну тисячу шістсот п`ятдесят) грн 14 коп. штрафу, 2.684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаком-2000» відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 30.08.2023.

СуддяВ.В. Сівакова