ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 серпня 2023 року Справа № 903/544/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Мартинюк І.О., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи підприємця Пигиди Тетяни Олексіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Фізичної особи підприємця Нікітіч Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про розірвання договору та стягнення 1 279 200 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дашко Максим Володимирович (поза межами приміщення суду);

від відповідача: Щербюк Олег Юрійович, адвокат, ордер серія АС №1066739 від 31.08.2023

Встановив: Фізична особа підприємець Пигида Тетяна Олексіївна звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Фізичної особи підприємця Нікітіч Наталії Анатоліївни у якому просить:

1) розірвати договір купівлі-продажу товару генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук, укладеного між Фізичною особою підприємцем Пигидою Тетяною Олексіївною та Фізичною особою підприємцем Нікітіч Наталею Анатоліївною;

2) стягнути з Фізичної особи підприємця Нікітіч Наталії Анатоліївни сплачені за договором кошти в сумі 1 279 200 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ним було перераховано на рахунок Фізичної особи підприємця Нікітіч Наталії Анатоліївни оплату у розмірі 1 279 200 грн. за поставку генераторів, однак відповідач товар не поставив, одержані кошти не повернув.

Ухвалою суду 31.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.06.2023.

Ухвалою суду від 23.06.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

26.06.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2023.

Ухвалою суду від 31.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав:

- заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді за вх.№ 01-54/139/23 від 30.06.2023;

- заперечення на відзив відповідача за вх.№ 01-75/4048/23 від 10.07.2023, у якому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі;

Представник відповідача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву за вх.№ 01-75/3735/23 від 23.06.2023, у якому просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному об`ємі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

05.12.2022 між позивачем ФОП Пигидою П.О. та ФОП Нікітіч Н.А. досягнуто домовленості щодо укладення договору поставки генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук шляхом прийняття до виконання рахунку на оплату №1482 від 05.12.2022 в якому зазначено, що оплата рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Відповідно до досягнутої між сторонами домовленості, загальна вартість генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук становить 1 279 200 грн.

Із платіжної інструкції № 20 від 05.12.2022 на суму 1 242 200 грн. та платіжної інструкції № 21 від 05.12.2020 на суму 37 000 грн. вбачається, що позивачем на виконання досягнутої домовленості оплачено повну вартість товару згідно рахунку на оплату №1482 від 06.12.2022 (а.с. 10-11).

Однак за доводами позивача, Фізична особа підприємець Нікітіч Наталія Анатоліївна не виконала поставку товару генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук на суму 1 242 200 грн.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ФОП Нікітіч Н.А. своїх зобов`язань позивачем на її адресу було направлено претензію від 06.04.2023 з вимогою повернення безпідставно збережених перерахованих на підставі платіжної інструкції № 20 від 05.12.2022 на суму 1 242 200 грн. та платіжної інструкції № 21 від 05.12.2020 коштів на суму 37 000 грн. Вказану вимогу залишено боржником без відповіді та належного реагування та задоволення.

Крім того, як на підставу для повернення коштів, посилався на ч.2 ст. 693 ЦК України, змістом якої визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Невиконання відповідачем вимог в частині повернення суми отриманих коштів позивача стали підставою для звернення ФОП Пигидою П.О. до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу товару генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук, укладеного між ФОП Пигидою П.О. та ФОП Нікітіч Н.А. та про примусове стягнення з ФОП Нікітіч Н.А. грошових коштів в сумі 1 279 200 грн.

Надаючи оцінку даним спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору поставки, укладеного шляхом прийняття до виконання рахунку на оплату № 1482 від 05.12.2022 на суму 1 279 200 грн.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано: за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

При цьому статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тобто, договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим та кожна зі сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.

Зокрема, як випливає зі змісту вказаних статей та умов рахунку на оплату № 1482 від 05.12.2022, покупець для виконання постачальником обов`язку із передачі товару, відповідно до правовідносин, що фактично склалися між сторонами, зобов`язаний був забезпечити вивезення товару власними силами зі складу продавця.

Суд встановив, що позивач виконав зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати в розмірі 100% вартості товару (генераторів ZI-STE 11000 в кількості 10 штук), що підтверджується платіжною інструкцією № 20 від 05.12.2022 на суму 1 242 200 грн. та платіжною інструкцією № 21 від 05.12.2020 на суму 37 000 грн.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача щодо оплати позивачем коштів за поставку товару на рахунок Фізичної особи підприємця Нікітіч Наталії Анатоліївни в порушення вимог договору поставки укладеного шляхом прийняття до виконання рахунку на оплату № 1482 від 05.12.2022.

У рахунку на оплату №1482 від 05.12.2022 на суму 1 279 200 грн. вказано, що його оплата означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази щодо погодження (встановлення) відповідачу строку поставки товару згідно досягнутої сторонами домовленості.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Із долученої позивачем до позовної заяви претензії (вимоги) про сплату заборгованості вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги. При цьому вимоги про поставку товару позивачем заявлено не було.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач, як зобов`язана сторона укладеного договору постачання, вчиняв необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей за умовами рахунку на оплату № 1482 від 05.12.2022, зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів про звернення до відповідача у встановленому порядку з вимогами про отримання товару, відмови відповідача у передачі товару та доказів на підтвердження факту порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, ст. 693 ЦК України передбачає право покупця вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати за наявності одночасно двох умов: одержання суми попередньої оплати товару та не передання товару, у встановлений строк.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 ГКУ).

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Умовою для розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України є порушення однією із сторін певних умов відповідного правочину, яке призвело до завдання іншій стороні шкоди, внаслідок чого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зміна або розірвання договору відбувається в тій самій формі, що й договір, який змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором чи законом або не випливає зі звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 ЦКУ).

Отже, судом не встановлено, а позивачем не підтверджено порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару на умовах досягнутої домовленості шляхом виставлення рахунку на оплату № 1482 від 05.12.2022.

Відтак, позовна вимога щодо дострокового розірвання договору купівлі-продажу товару, укладеного між ФОП Пигидою Тетяною Олексіївною та ФОП Нікітіч Наталею Анатоліївною безпідставна та спростована матеріалами справи, а вимога щодо повернення попередньої оплати у сумі 1 279 200 грн. є передчасною, позивач не подав доказів порушення відповідачем зобов`язання поставки оплачених генераторів, у матеріалах справи відсутні докази про встановлення сторонами таких строків та відмови відповідача виконувати зобов`язання з поставки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 173-174, 181, 193, 197, 265 Господарського кодексу України та статтями 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.08.2023

Суддя В. М. Дем`як