ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2023 р. Справа№ 910/14540/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023

у справі № 910/14540/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

про стягнення 4 921,33 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - Товариство, АТ "СК "АРКС") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - Компанія, ТДВ "СГ "Оберіг") доплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 4 921,33 грн, виплата якої не була врегульована угодою про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021, однак до позивача перейшло право вимоги до відповідача, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність винної у ДТП особи, щодо сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що порядок та розмір виплати суми страхового відшкодування, зокрема, по спірному страховому випадку, врегульований угодою про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021; узгоджена сума страхового відшкодування за страховим актом №ARX2715670 від 05.02.2021 у розмірі 9236,14 грн була сплачена відповідачем на користь позивача у повному обсязі; за відсутності доказів визнання недійсною зазначеної угоди, згідно з пунктами 2.2.2., 7.1.-7.3. вказаного договору, позивач відмовився від будь-яких претензій до відповідача по виконанню зобов`язань відносно спірного страхового випадку; обов`язок відповідача вважається виконаним, позивач використав право регресу до відповідача по спірному страховому випадку, тому позовні вимоги Товариства про стягнення страхового відшкодування за страховим актом №ARX2810029 від 29.06.2021 у розмірі 4 921,33 грн є безпідставними та необґрунтованими.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що угода про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021 не поширює свою дію на здійснене додаткове страхове відшкодування за страховим актом №ARX2810029 від 29.06.2021 у розмірі 4 921,33 грн, а тому відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати позивачу, як страховику потерпілої особи, до якого перейшло право вимоги, зазначену суму страхового відшкодування; відмова у задоволенні вимог позивача порушує його права на відшкодування, що підтверджується правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.10.2021 у справі №910/17324/19, від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц; укладаючи угоду про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021 сторони не могли передбачити, що буде здійснено доплату страхового відшкодування; відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обмежує право позивача на відшкодування тих коштів, які не були врегульовані угодою.

Також в апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване отриманням оскаржуваного рішення 31.03.2023.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14540/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

08.05.2023 матеріали справи №910/14540/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

09.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в прохальній частині якого останній просить відмовити у відкритті апеляційного провадження або відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що суддя ОСОБА_1 перебував у відпустці з 01.05.2023 по 14.05.2023, питання щодо подальшого руху вищевказаної апеляційної скарги має здійснюватися після виходу судді ОСОБА_1 з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

29.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 поновлено Товариству пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 23.06.2023.

Компанія скористалася правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подала відзив на апеляційну скаргу Товариства, в якому просила залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Компанія зазначила, що уклавши угоду про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021 сторони погодили, що розмір страхового відшкодування складає 9236,14 грн та після її сплати у скаржника не буде претензій до відповідача щодо відшкодування шкоди; умовами договору не передбачено перегляду погодженого розміру страхового відшкодування; сплативши позивачу вказану суму страхового відшкодування, Компанія належним чином виконала свої зобов`язання за даною угодою, а тому Товариство не має права на додаткове страхове відшкодування після здійснення узгодженої виплати; необґрунтованим є посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 12.10.2021 у справі №910/17324/19, оскільки предметом розгляду у касаційній інстанції були інші обставини; Компанія зауважила, що угода про здійснення страхового відшкодування від 09.08.2021 є чинною та не визнавалася недійсною у судовому порядку, тому, виконавши умови цього правочину, між сторонами припинились будь-які взаємні права та обов`язки, які виникли внаслідок спірної ДТП.

Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №708/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/736/23.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/736/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 13.05.2020 між ПрАТ "СК "АРКС" (страховик) та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №54720а0ка, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом BMW, днз НОМЕР_1 .

27.01.2021 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW, днз НОМЕР_1 та транспортного засобу ГАЗ, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2021 у справі №761/5662/21 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ПрАТ "СК "АРКС" на підставі заяви про подію та на виплату від 03.02.2021, акту огляду транспортного засобу від 03.02.2021, рахунку від 03.02.2021 та страхового акту №ARX2715670 від 05.02.2021 здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 20596,09 грн, перерахувавши кошти на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТ Баварія Київ", що підтверджується платіжним дорученням №748954 від 08.02.2021.

Окрім того, ПрАТ "СК "АРКС" на підставі рахунку від 14.06.2021, акту виконаних робіт від 14.06.2021 та страхового акту №ARX2810029 від 29.06.2021 здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 4 921,33 грн, перерахувавши кошти на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТ Баварія Київ", що підтверджується платіжним дорученням №794301 від 30.06.2021.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ГАЗ 270514, днз НОМЕР_2 , була застрахована відповідачем на підставі полісу серії ЕР №201922455, діючого станом на 27.01.2021.

Вказаний вище поліс передбачає франшизу в розмірі 0,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 130 000, 00 грн.

Відповідно до страхового акту №ARX2715670 від 05.02.2021 сума страхового відшкодування складає 20 596,09 грн.

13.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою №0001665/ІНС.ЛОУ про виплату страхового відшкодування за страховим актом №ARX2715670 від 05.02.2021 у розмірі 20596,09 грн.

По вказаній претензії узгоджена сума страхового відшкодування склала 9236,14 грн.

За вказаним страховим актом Компанія сплатила на користь Товариства суму страхового відшкодування у розмірі 9 236,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням №713 від 05.08.2021.

09.08.2021 між АТ "СК "АРКС" та ТДВ "СГ "Оберіг" укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, укладенням якої ТДВ "СГ "Оберіг" розглянуло перелік майнових вимог АТ "СК "АРКС" на загальну суму 2409259,40 грн, які виникли на підставі статті 27 Законі України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та пов`язані з відшкодуванням збитків за страховими випадками, перелік яких наведено в додатку №1 до цієї угоди, який є невід`ємною частиною даної угоди.

Відповідно до пункту 33 переліку майнових вимог, що є додатком №1 до вказаної угоди, сторони включили страховий випадок за вимогою №0001665/ІНС.ЛОУ, розмір страхового відшкодування по якій складає 9236,14 грн.

У той же час, Товариством складено додатковий страховий акт №ARX2810029 від 29.06.2021, за яким сума страхового відшкодування складає 4 921,33 грн.

04.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування згідно страхових актів №ARX2715670 від 05.02.2021 (на суму 20 596,09) та №ARX2810029 від 29.06.2021 (на суму 4 921,33 грн), що у загальному розмірі складає 25 517,42 грн.

Однак вказана заява залишена без відповіді та задоволення відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", після прийняття позивачем рішення про доплату страхового відшкодування у розмірі 4 921,33 грн, що не було врегульовано угодою від 09.08.2021, не відшкодував позивачеві шкоду у повному обсязі, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище, вина водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом ГАЗ, днз НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль BMW, днз НОМЕР_1 , була встановлена постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №761/5662/21.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статей 1.7, 1.8 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно з пунктами 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи та була правильно встановлено судом першої інстанції, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ, днз НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №201922455, (франшиза - 0,00 грн , ліміт за шкоду по майну - 130000,00 грн), що підтверджується інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля BMW, днз НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до страхового акту №ARX2715670 від 05.02.2021, позивач визнав вказану ДТП страховою подією, визначив суму відшкодування у розмірі 20 596,09 грн та перерахував ці кошти суб`єкту господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2021 №748954.

13.05.2021 Товариство звернулося до Компанії із заявою №0001665/ІНС.ЛОУ від 13.05.2021 про виплату страхового відшкодування за страховим актом №ARX2715670 від 05.02.2021 у розмірі 20596,09 грн.

Також як було правильно встановлено судом першої інстанції, 09.08.2021 між АТ "СК "АРКС" та ТДВ "СГ "Оберіг" укладено угоду про здійснення страхового відшкодування (далі - Угода), якою ТДВ "СГ "Оберіг" розглянуло перелік майнових вимог АТ "СК "АРКС" на загальну суму 2 409 259,40 грн, які виникли на підставі статті 27 Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та пов`язані з відшкодуванням збитків за страховими випадками, перелік яких наведено в додатку №1 до цієї угоди, який є невід`ємною частиною даної угоди.

Відповідно до пункту 33 переліку майнових вимог, що є додатком №1 до Угоди, сторони включили страховий випадок від 27.01.2021 за вимогою №0001665/ІНС.ЛОУ та узгодили, що розмір страхового відшкодування становить 9 236,14 грн.

Зі змісту Угоди, зокрема пунктів 3.1., 3.3. та додатку №1, вбачається, що загальний розмір майнових вимог у порядку регресу/суброгації, заявлених позивачем до відповідача, складає 2 409 259,40 грн, загальний розмір страхового відшкодування, розрахований у порядку Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - 1 704 965,59 грн, а загальна сума страхового відшкодування узгоджена сторонами, до якої також входить розмір страхового відшкодування за ДТП від 27.01.2021 у розмірі 9 236,14 грн, - 1 534 469,03 грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що сторони досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування внаслідок спірної ДТП.

Відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Угоди, після сплати платником суми страхових відшкодувань на загальну суму, визначено у пункті 3.1. цього правочину, Товариство відмовляється від будь-яких претензій до Компанії по виконанню зобов`язань відносно страхових випадків, зазначених у пункті 1 даної угоди та гарантує, що в подальшому до Компанії не буде мати претензій щодо розміру компенсації завданих збитків за страховими випадками, зазначеними в додатку №1 до цієї угоди.

За умовами пункту 5.2. Угоди її дія припиняється після належного виконання сторонами обов`язків, передбачених цією угодою.

Відповідно до пункту 7.1. Угоди після належного виконання умов цього правочину, сторони не мають одна до одної ніяких фінансових та інших претензій, в тому числі претензій щодо відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації по страхових випадках, зазначених у додатку №1 до цієї угоди.

Згідно з пунктом 7.2. Угоди, після належного виконання сторонами її умов, АТ "СК "АРКС" вважає використаним своє право регресу/суброгації до ТДВ "СГ "Оберіг" у відповідності з чинним законодавством.

Після належного виконання сторонами умов цієї угоди АТ "СК "АРКС" вважає виконаним обов`язок ТДВ "СГ "Оберіг" по сплаті страхового відшкодування відносно страхових випадків, зазначених у додатку №1 до угоди у повному обсязі (пункт 7.3. Угоди).

Отже, із системного аналізу норм Угоди випливає, що під належним виконанням умов вказаного правочину розуміється сплата відповідачем на користь позивача 1 534 469,03 грн до 13.08.2021.

Саме після сплати зазначеної суми позивач відмовляється від будь-яких претензій до Компанії по виконанню зобов`язань відносно страхових випадків, зазначених у пункті 1 даної угоди та гарантує, що в подальшому до Компанії не буде претензій щодо розміру компенсації завданих збитків за страховими випадками, зазначеними в додатку №1 до цієї угоди, зокрема по спірній ДТП.

Проте колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи №910/14540/22 відсутні будь-які докази сплати відповідачем на користь позивача загальної суми страхового відшкодування, визначеної у пункті 3.1. Угоди та додатку №1 до неї - 1 534 469,03 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог Товариства внаслідок виконання Компанією умов підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Угоди у зв`язку з чим обов`язок останнього вважається виконаним та позивачем використано право регресу до відповідача по спірному страховому випадку, є передчасним.

Разом із цим, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12.10.2021 у справі №910/17324/19, від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, оскільки проаналізовані у них правовідносини не є подібними до спірних у даній справі правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами частини 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з абзацом 1 пункту 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

У справі, що розглядається, Товариство підписало узгодження суми страхового відшкодування Компанією у розмірі 9 236,14 грн, шляхом укладення Угоди та додатку №1 до неї, після чого відповідач виплатив позивачу узгоджену суму відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №713 від 05.08.2021 та не заперечується позивачем.

Зазначене свідчить про те, що сторони дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується Угодою разом з додатком №1 до неї та відповідає вимогам пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Товариство скористалося своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримало страхове відшкодування, а Компанія забезпечила реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у погодженому розмірі.

Факт перерахування Компанією на користь Товариства страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі №569/13697/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 у справі №333/2096/17 та підтверджена ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.08.2023 у справі №759/28079/21.

Крім цього, Угода в силу частини 1 статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, доказів визнання недійсною Угоди матеріали справи №910/14540/22 не містять, тому положення Угоди є чинними.

Звертаючись із даним позовом до Компанії про виплату страхового відшкодування, позивач визначив розмір такого відшкодування, вказавши його в додатку №1 до Угоди, тобто погодився на відшкодування відповідачем збитків саме у заявленому розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства до Компанії щодо стягнення додаткової суми страхового відшкодування у розмірі 4 921,33 грн після здійснення узгодженого відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а відтак позов Товариства задоволенню не підлягає.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 277 ГПК України).

За абзацом 1 частини 2 статті 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з частиною 4 статті 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Беручи до уваги незастосування судом першої інстанції положення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/20 має бути залишено без змін, проте зі зміною його мотивувальної частини, наведеної в постанові, а апеляційна скарга Товариства - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/14540/22 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. Матеріали справи №910/14540/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова