номер провадження справи 5/120/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 Справа № 908/1418/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (електрона пошта: ; юридична адреса: вул. Осипова, буд. 10, м. Одеса, 65048; поштова адреса: вул. Прохорівська, буд. 75а, м. Одеса, 65005; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будновація" (електрона пошта: невідома; вул. Глісерна, буд. 21, офіс 11, м. Запоріжжя, 69002; )

про стягнення 1 362 203,16 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

27.04.2023 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будновація" про стягнення 1 362 203,16 грн.

27.04.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.05.2023 (суддя Проскуряков К.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/1418/23 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.05.2023 об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою суду від 11.05.2023 № 908/1418/23 задоволено заяву ТОВ "Перший дім" про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 29.05.2023 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи "EasyCon" та вирішено судове засідання, призначене на 29.05.2023 об 11 год. 30 хв. проводити в режимі відеоконференції з використанням системи "EasyCon".

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.06.2023 № 908/1418/23 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 26.07.2023 о 12год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 26.07.2023 № 908/1418/23 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 21.08.2023 о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 21.08.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 14.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будновація" (покупець, відповідач) укладений договір про постачання матеріалів будівельного призначення № ЗП-0121/06 (договір) з додатковою угодою № 1 від 14.01.2022 та додатковою угодою № 2 від 01.02.2022, за умовами якого постачальник, на підставі замовлення покупця, зобов`язався передати у власність покупця матеріали будівельного призначення (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Назва, асортимент, кількість та ціна товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані постачальником. Сторони визнали, що видаткова накладна, підписана сторонами, є погодженням асортименту товару, його кількості та ціни. Свої зобов`язання за договором ТОВ «Перший дім» виконало у повному обсязі та поставило «ТОВ «Буднеовація» товар на загальну суму 1 247 357,10 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними. Отримана відповідачем партія товару за вказаними видатковими накладними оплачена частково на суму 484 137,10 грн., внаслідок чого у ТОВ "Будновація" утворилась заборгованість на суму 763 220,00 грн. У зв`язку з відсутністю оплати, позивачем нараховано пеню за загальний період з 17.12.2021 по 21.03.2023 на суму 362 632,83 грн., 3% річних за період з 17.12.2021 по 21.03.2023 у розмірі 27 048,56 грн. та інфляційні витрати за період з січня 2022 по березень 2023 включно у розмірі 209 301,77 грн. На підставі викладеного, посилаючись на умови договору поставки № ЗП-0121/06 від 14.01.2021, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 193, 199, 230 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у жодне судове засідання як на стадії підготовчого провадження так і під час розгляду справи по суті вкотре не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Станом на 21.08.2023 документи запропоновані ухвалами відповідачем до суду не направлені. Про дату, час та місце призначених судових засідань повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду Запорізької області повернулись копії ухвал суду від 01.05.2023 про відкриття провадження у справі № 908/1418/23, та від 29.05.2023 про відкладення підготовчого засідання, які направлені на адресу реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "Будновація" (): вул. Глісерна, буд. 21, офіс 11, м. Запоріжжя, 69002; з зазначенням АТ "Укрпошта" причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі №910/15442/17).

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Надані до матеріалів справи докази дозволяють розглянути справу по суті.

В судовому засіданні 21.08.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будновація" (покупець) укладений договір про постачання матеріалів будівельного призначення № ЗП-0121/06 (договір) з додатковою угодою № 1 від 14.01.2022 та додатковою угодою № 2 від 01.02.2022, за умовами п. 1.1. якого постачальник, на підставі замовлення покупця, зобов`язався передати у власність покупця матеріали будівельного призначення (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Назва, асортимент, кількість та ціна товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані постачальником. Сторони визнали, що видаткова накладна, підписана сторонами, є погодженням асортименту товару, його кількості та ціни.

Відповідно до п. 2.3. договору, поставка товару постачальником здійснюється на умовах, погоджених сторонами, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати у редакції 2010р., далі - Incoterms 2010.

Пунктом 2.6. договору сторони визначили, що датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній постачальника.

Загальна сума договору визначається сумою вартості всіх окремих постачань на підставі відвантажувальних документів постачальника за період дії даного договору (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.3. договору, оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору, рахунку-фактури, виставленого постачальником на вартість поставленої партії товару та накладних. При здійсненні платежу покупець повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору.

Пунктом 3.4. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 14.01.2022 та додаткової угоди № 2 від 01.02.2022) передбачено, що покупець на підставі виставленого постачальником рахунку здійснює оплату на умовах відстрочки платежу. Покупець повинен оплатити вартість поставленого товару не пізніше 10 (десять) календарних днів з дати поставки товару, вказаної у видатковій накладній. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії. Умови надання відстрочки платежу, не розповсюджуються на товар, зазначених у п. 3.5. договору. Товар під замовлення відпускається на умовах 100% передплати.

3.4.1. Загальний обсяг товару, що може бути отриманий на умовах відтермінування платежу, згідно п. 3.4. даного договору, обмежений та становить 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

3.4.2. Сума вказана в п. 3.4.1 визначає персональний грошовий ліміт покупця. Надання відстрочки платежу відповідно до п. 3.4. припиняється при наявності несплаченої партії товару, строк оплати якої вже настав.

3.4.3. Чергова/наступна/ партія товару, не може бути оформлені у випадку перевищення покупцем персонального грошового ліміту (далі - заборгованість), зазначеного у п. 3.4.1 цього договору.

3.4.4. Сторони погодили, черговість припинення грошових зобов`язань покупця за рахунок коштів, що ним переведені згідно з договором, незалежно від змісту (призначення) розрахункових (платіжних) документів покупця:

- у першу чергу - прострочені платежі;

- у другу чергу - пеня, передбачена п. 5.1. цього договору, у випадку письмової вимоги постачальника;

- у третю чергу - поточні платежі.

3.4.5. Постачальник має право відмовити покупцю у відвантаженні товару в разі наявності заборгованості перед постачальником по цьому договору.

Ціни, зазначені в накладних на кожну партію товару, є погодженими між сторонами й не можуть бути змінені в односторонньому порядку (п. 3.6. договору).

Зобов`язання покупця з оплати товару (п. 3.4. даного договору) вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 3.7. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що товар поставляється окремими партіями на основі замовлення покупця за умови дотримання покупцем п. 3.4. договору. Якщо сторонами не визначено інше, - поставка товару здійснюється в межах території складу постачальника. Поставка товару відбувається я в межах території України відповідно до міжнародних правил тлумачення торгових термінів Incoterms 2010, на наступних умовах: пункт постачання - склад постачальника. Розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зої Космодем`янської, 1. DDP (поставка транспортом постачальника в місце, вказане покупцем, без розвантаження), доставка здійснюється автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 4.4. договору, перехід права власності на товар відбувається в момент прийняття покупцем партії товару в місці постачання.

Згідно з п. 4.5. договору, постачання товару і його прийняття оформлюється у видатковій накладній, що підписується уповноваженими представниками сторін. Повноваження представни4ка покупця повинні бути підтверджені довіреністю, обов`язково завіреною печаткою покупця.

Прийом товару по кількості і якості здійснюється сторонами відповідно до Інструкцій № П-6 від 15.06.1965р. і № П-7 від 25.04.1966р., затверджених постановою Держарбітражу при Раді Міністрів УРСР (п. 4.6. договору).

Відповідно до п. 4.7. договору, товар вважається поставленим постачальником і прийняти покупцем:

а) по кількості - згідно накладної, що підтверджується підписом та прізвищем з ініціалами уповноваженого представника покупця, на якого виписана довіреність. На всіх екземплярах видаткової накладної;

б) по якості - визначається на момент поставки товару, вибірковим вилученням з партії. Товар вважається прийнятим по якості, в момент підписання представником покупця видаткової накладної постачальника.

За порушення умов даного договору сторони несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язань за даним договором, за умови надходження вимоги від постраждалої сторони (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.5. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.02.2022) передбачено, що при порушенні покупцем терміну оплати товару визначеного в п. 3.4. даного договору, покупець, на першу вимогу постачальника, повинен сплатити Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який платиться пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу, та сплатити всю суму боргу.

Відповідно до п. 5.6. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.02.2022), виплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань відповідно до даного договору.

Згідно з п. 5.7. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.02.2022), відповідно до п. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди про таку зміну строків позовної давності за вимогами, що пов`язані з виконанням цього договору: строк позовної давності за вимогами постачальника про стягнення неустойки (штрафу, пені) складає три роки.

Пунктом 5 додаткової угоди № 2 від 01.02.2022 передбачено, що дана додаткова угода набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2022.

Відповідно до п. 8.15. договору, даний договір набирає законної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021р.

У разі, якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати договір не пізніше як за 20 (двадцять) календарних днів до моменту закінчення строку дії договору, договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік на тих самих умовах, які діяли на момент його укладення (п. 8.16).

Пунктом 8.1.7 договору передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору та від належного виконання зобов`язань за договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору та за попередніми замовленнями, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 247 357,10 грн., що підтверджується видатковими накладними:

1) № З-ПД-005937/01 від 06.12.2021 на суму 193 532,98 грн. (рахунок № З-ПД-005937 від 25.11.2021);

2) № З-ПД-005937/02 від 07.12.2021 на суму 235 231,20 грн. (рахунок № З-ПД-005937 від 25.11.2021);

3) № З-ПД-005937/03 від 22.12.2021 на суму 88 014,66 грн. (рахунок № З-ПД-005937 від 25.11.2021);

4) № З-ПД-005937/04 від 25.01.2022 на суму 15 894,00 грн. (рахунок № З-ПД-005937 від 25.11.2021);

5) № З-ПД-005937/05 від 01.02.2022 на суму 193 532,98 грн. (рахунок № З-ПД-005937 від 25.11.2021);

6) № З-ПД-006174/01 від 03.12.2021 на суму 49 928,40 грн. (рахунок № З-ПД-006174 від 03.12.2021);

7) № З-ПД-006174/02 від 08.12.2021 на суму 30 986,40 грн. (рахунок № З-ПД-006174 від 03.12.2021);

8) № З-ПД-006174/03 від 01.02.2022 на суму 6 724,80 грн. (рахунок № З-ПД-006174 від 03.12.2021);

9) № З-ПД-000302/01 від 08.02.2022 на суму 16 650,00 грн. (рахунок № З-ПД-000302 від 08.02.2022);

10) № З-ПД-000302/02 від 08.02.2022 на суму 6 897,60 грн. (рахунок № З-ПД-000302 від 08.02.2022);

11) № З-ПД-000302/03 від 11.02.2022 на суму 106 735,68 грн. (рахунок № З-ПД-000302 від 08.02.2022);

12) № З-ПД-000302/05 від 15.02.2022 на суму 3 330,00 грн. (рахунок № З-ПД-000302 від 08.02.2022);

13) № З-ПД-000302/06 від 18.02.2022 на суму 301 898,40 грн. (рахунок № З-ПД-000302 від 08.02.2022).

Відповідачем поставлений позивачем товар отримано у повному обсязі, без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками з боку відповідача вищевказаними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково сплатив за вищевказаний отриманий товар на загальну суму 484 137,10 грн., а саме:

- 24.01.2022 платіжним дорученням № 2344 у розмірі 144 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунків № З-ПД-005937 від 25.11.2021 на суму 31 222,30 грн., № З-ПД-006178 від 03.12.2021 на суму 12 852,48 грн., № З-ПД-006153 від 02.12.2021 на суму 12 584,18 грн., № З-ПД-006174 від 03.12.2021 на суму 80 914,80 грн., № З-ПД-006292 від 09.12.2021 на суму 3 213,12 грн., № З-ПД-006322 від 10.12.2021 на суму 3 213,12 грн.) (з урахуванням листа ТОВ "Будновація" № 26 від 25.01.2022);

- 28.01.2022 платіжним дорученням № 2359 у розмірі 100 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунку № З-ПД-005937 від 25.11.2021 на суму 83 333,33 грн., ПДВ - 20% - 16 666,67 грн.);

- 08.02.2022 платіжним дорученням № 2368 у розмірі 20 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунку № З-ПД-000302 від 08.02.2022 на суму 16 666,67 грн., ПДВ - 20% - 3 333,33 грн.);

- 16.02.2022 платіжним дорученням № 2388 у розмірі 50 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунку № З-ПД-000302 від 08.02.2022 на суму 41 666,67 грн., ПДВ - 20% - 8 333,33 грн.);

- 18.02.2022 платіжним дорученням № 2392 у розмірі 150 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунку № З-ПД-000302 від 08.02.2022 на суму 125 000,00 грн., ПДВ - 20% - 25 000,00 грн.);

- 18.02.2022 платіжним дорученням № 2393 у розмірі 52 000,00 грн. (призначення платежу: згідно рахунку № З-ПД-005937 від 25.11.2021 на суму 43 333,33 грн., ПДВ - 20% - 8 666,67 грн.);

Внаслідок часткової оплати за отриманий товар, станом на 27.04.2023 сума основної заборгованості відповідача за договором постачання матеріалів будівельного призначення № ЗП-0121/06 від 14.01.2021 становить 763 220,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 763 220,00 грн., пеню за загальний період з 17.12.2021 по 21.03.2023 на суму 362 632,83 грн., 3% річних за період з 17.12.2021 по 21.03.2023 у розмірі 27 048,56 грн. та інфляційні витрати за період з січня 2022 по березень 2023 включно у розмірі 209 301,77 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, заслухавши представника, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 цього Кодексу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі дій позивача, який передав майно за видатковими накладними, та дій відповідача, який це майно прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача - обов`язок сплатити вартість поставленого товару, тобто мають ознаки укладення договору поставки у спрощений спосіб визначений ч. 1 ст. 181 ГК України.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 265 ГК України, передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а замовник зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача - обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а замовник приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, замовник зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання п. 1.1. договору в період з грудня 2021 по лютий 2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 1 247 357,10 грн.

Вказаний товар без жодних зауважень щодо кількості та якості прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін (а.с. 20-32).

Однак, в порушення умов договору відповідачем частково здійснено оплату за отриманий товар на суму 484 137,10 грн., отже заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором про постачання матеріалів будівельного призначення № ЗП-0121/06 від 14.01.2021 у розмірі 763 220,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено пеню за загальний період з 17.12.2021 по 21.03.2023 на суму 362 632,83 грн., 3% річних за період з 17.12.2021 по 21.03.2023 у розмірі 27 048,56 грн. та інфляційні витрати за період з січня 2022 по березень 2023 включно у розмірі 209 301,77 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.7. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.02.2022), відповідно до п. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди про таку зміну строків позовної давності за вимогами, що пов`язані з виконанням цього договору: строк позовної давності за вимогами постачальника про стягнення неустойки (штрафу, пені) складає три роки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за заявлений період з 17.12.2021 по 21.03.2023 включно на суму 362 632,83 грн., керуючись ч. 6 ст. 232 ГК України суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення пені за загальний період з 17.12.2021 по 27.08.2022 включно у розмірі 112 011,66 грн., з відмовою у стягненні 250 621,17 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за заявлений період з 17.12.2021 по 21.03.2023 включно на суму 27 048,56 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3 % річних за вказаний період на суму 27 035,50 грн., з відмовою у стягненні 13,06 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період з січня 2022 по лютий 2023 включно у розмірі 209 301,77 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи диспозитивність суд зазначає, що вказані розрахунки позивача є вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат за вказаний період на суму 209 301,77 грн.

Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача - 16 673,54 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будновація" (вул. Глісерна, буд. 21, офіс 11, м. Запоріжжя, 69002; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (юридична адреса: вул. Осипова, буд. 10, м. Одеса, 65048; поштова адреса: вул. Прохорівська, буд. 75а, м. Одеса, 65005; ) основну заборгованість у розмірі 763 220 (сімсот шістдесят три тисячі двісті двадцять) грн. 00 коп., пеню на суму 112 011 (сто дванадцять тисяч одинадцять) грн. 66 коп., 3 % річних на суму 27 048 (двадцять сім тисяч сорок вісім) грн. 56 коп., інфляційні витрати у розмірі 209 301 (двісті дев`ять тисяч триста одна) грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 673 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 54 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 28.08.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.