РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023Справа № 910/5632/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "МХП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд"

про стягнення 2 963 579, 09 грн.

Представники:

від позивача: Шепіль О.В.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "МХП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 2 963 579, 09 грн, з яких: 2 338 354, 03 грн - основного боргу, 553 537, 33 грн - інфляційних втрат та 71 687, 73 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.05.2023.

08.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання, в якому у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні призначеному в Роменському міськрайонному суді Сумської області, просить суд перенести судове засідання на іншу дату.

17.05.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи, в якій також просив суд продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 18.05.2023 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 08.06.2023.

У судовому засіданні 08.06.2023 представник відповідача подав заяву про поновлення процесуальних строків надання відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши заяву відповідача про поновлення процесуальних строків надання відзиву на позов, суд зазначає, що приписами ч. 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Тобто, відповідна заява про поновлення процесуального строку надання відзиву на позов має бути подана разом з відзивом на позовну заяву, щодо якого відповідач просить поновити строк, проте у даному випадку відзив не подано.

Також, у судовому засіданні 08.06.2023 оголошено перерву до 22.06.2023.

У судовому засіданні 22.06.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що додані до позовної заяви документи викликають сумніви щодо їх справжності та вказує на необхідність дослідження оригіналів первинних документів. Крім того, разом з відзивом відповідач подав заяву про поновлення процесуальних строків подання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подану відповідачем заяву про поновлення процесуальних строків на подання відзиву на позов, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Тож, враховуючи характер спірних правовідносин, необхідність дослідження всіх обставин справи, суд вважає за необхідне поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" строк подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 22.06.2023 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 27.07.2023.

10.07.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення, в яких, зокрема зазначає, що відповідач, підписавши акт звірки також підтвердив у повному обсязі поставку товару.

У судовому засіданні 27.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/5632/23 призначено на 17.08.2023.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 16.08.2023 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому у з`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені в клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

В той же час, суд зазначає, що явка сторін у даній справі не визнавалася обов`язковою.

Тож, приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" (далі - покупець) та Приватним акціонерним товариством «Миронівськийй хлібопродукт», яке перейменоване на Приватне акціонерне товариство "МХП" (далі -постачальник) укладено договір поставки № МКВ19-844П/ЦО, умовами якого передбачено, що постачальник відповідно до умов цього договору зобов?язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товарно-транспортних), що виписуються на кожну партію Товару.

Відповідно до п. 1.2. договору, невід?ємними частинами договору, які визначають зобов?язання сторін та регулюють його окремі положення є:

1.2.1. Додаток № 1 - Строки та порядок оплати Товару, умови та графік поставки, строк дії договору.

1.2.2. Додаток № 2 - Сума кредитного ліміту, контактні дані та відповідальні особи.

1.2.3. Додаток № 3 - Центрально-кільцева Довіреність.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прайс-листів постачальника та вказується в видаткових накладних на кожну партію Товару і містить у собі податок на додану вартість.

Згідно п. 2.2. договору, оплата кожної партії Товару здійснюється в безготівковій формі за реквізитами, як зазначено в розділі Реквізити Сторін цього Договору (банківськими рахунками, тощо) в не залежності від того, що за організацію поставки Товару відповідає та поставка Товару може бути здійснена відповідною філією Постачальника, при цьому, накладна (товаро-транспортна) оформлюється виключно ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

Пунктом 2.3. договору передбачено, що строки та порядок оплати Товару визначається за кожним асортиментом Товару й зазначаються в Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід?ємною частиною. В разі затримки оплати партії Товару Постачальник припиняє наступну поставку до повного проведення розрахунків та крім того, має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору.

За умовами п. 8.3. договору, за прострочення оплати товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену в ст. 625 ЦК України в розмірі 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення.

Первинний строк дії договору встановлюється як 1 (один) рік від дати підписання його Сторонами. Договір автоматично продовжується на кожен наступний строк в один рік, поки одна сторона, не менше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення поточного строку Договору, не надішле іншій стороні письмове повідомлення про небажання продовжувати дію договору (п. 10.1. договору).

Додатком № 1 до договору № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, сторони погодили порядок та строки оплати за кожним асортиментом товару, а саме 21 календарний день з моменту поставки.

Відповідно до п. 7 додатку № 1 до договору, загальна сума цього договору становить суму вартості поставленого товару згідно всіх накладних і не може перевищувати 50 000 000, 00 грн.

Крім того, 02.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" та Приватним акціонерним товариством «Миронівськийй хлібопродукт» укладено угоду про порядок підписання правочинів №МКВ19-844П/ЦО, відповідно до якої сторони на підставі ч. 3. ст. 207 та ст. 627 Цивільного кодексу України домовилися про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання (аналогу власноручного підпису) при вчиненні, підписанні, укладанні будь-яких правочинів, додатків до договорів, додаткових угод, первинної бухгалтерської документації, актів звірки заборгованості та інших документів, пов?язаних із виконанням договорів.

Відповідно до п. 2 угоди, сторони погоджують наступні зразки факсимільних відтворень підпису за допомогою засобів механічного копіювання (аналогу власноручного підпису), а саме сторони погодили факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи ПрАТ «Миронівськийй хлібопродукт».

У п. 3 угоди, сторони домовилися, що будь-який правочин, який буде вчинений (укладений, підписаний) відповідно до умов даної Угоди із застосуванням Сторонами (однією із Сторін) відповідного факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання (аналогу власноручного підпису), вважається вчиненим з додержанням письмової форми правочину в розумінні ст. 207 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 3 644 877, 86 грн., що підтверджується видатковими накладними № КО_145664 від 05.01.2022, № КО_1462218 від 10.01.2022, № КО_0146310 від 10.01.2022, № КО_0146515 від 12.01.2022, № КО_0146527 від 12.01.2022, № КО_0147083 від 17.01.2022, № КО_0147156 від 17.01.2022, № КО_0147465 від 19.01.2022, № КО_0148039 від 24.01.2022, № КО_0148143 від 24.01.2023, № КО_0148514 від 26.01.2022, № КО_0149043 від 31.01.2022, № КО_0149153 від 31.01.2022, № КО_0149195 від 31.01.2022, № ЗФ200304413 від 31.01.2022, № КО_014945 від 02.02.2022, № КО_0150069 від 07.02.2022, № КО_0150134 від 07.02.2022, № КО_0150142 від 07.02.2022, № КО_0150507 від 09.02.2022, № КО_0150838 від 11.02.2022, № КО_0151037 від 14.02.2022, № КО_0151182 від 14.02.2022, № КО_0151487 від 16.02.2022, № КО_0152078 від 21.02.2022, № КО_0152227 від 21.02.2022, №КО_0152304 від 21.02.2022, № КО_0152544 від 23.02.2022, актами прийому передачі продукції: до ТТН № КО_0145664 від 05.01.2022, до ТТН № КО_1462218 від 10.01.2022, до ТТН № КО_0146310 від 10.01.2022, до ТТН № КО_0146515 від 12.01.2022, до ТТН № КО_0146527 від 12.01.2022, до ТТН № КО_0147083 від 17.01.2022, до ТТН № КО_0147156 від 17.01.2022, до ТТН № КО_0147465 від 19.01.2022, до ТТН № КО_0148039 від 24.01.2022, до ТТН № КО_0148143 від 24.01.2023, до ТТН № КО_0148514 від 26.01.2022, до ТТН № КО_0149043 від 31.01.2022, до ТТН № КО_0149153 від 31.01.2022, до ТТН № КО_0149195 від 31.01.2022, до ТТН № ЗФ200304413 від 31.01.2022, до ТТН № КО_014945 від 02.02.2022, до ТТН № КО_0150069 від 07.02.2022, до ТТН № КО_0150134 від 07.02.2022, до ТТН № КО_0150142 від 07.02.2022, до ТТН № КО_0150507 від 09.02.2022, до ТТН № КО_0150838 від 11.02.2022, до ТТН № КО_0151037 від 14.02.2022, до ТТН № КО_0151037 від 14.02.2022, до ТТН № КО_0151487 від 16.02.2022, до ТТН № КО_0152078 від 21.02.2022, до ТТН № КО_0152227 від 21.02.2022, до ТТН №КО_0152304 від 21.02.2022, до ТТН № КО_0152544 від 23.02.2022, які підписані представниками сторін та скріплені печаткою ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд", а також товарно-транспортними накладними № КО_0145664 від 05.01.2022, № КО_1462218 від 10.01.2022, № КО_0146310 від 10.01.2022, № КО_0146515 від 12.01.2022, № КО_0146527 від 12.01.2022, № КО_0147083 від 17.01.2022, № КО_0147156 від 17.01.2022, № КО_0147465 від 19.01.2022, № КО_0148039 від 24.01.2022, № КО_0148143 від 24.01.2023, № КО_0148514 від 26.01.2022, № КО_0149043 від 31.01.2022, № КО_0149153 від 31.01.2022, № КО_0149195 від 31.01.2022, № ЗФ200304413 від 31.01.2022, № КО_014945 від 02.02.2022, № КО_0150069 від 07.02.2022, № КО_0150134 від 07.02.2022, № КО_0150142 від 07.02.2022, № КО_0150507 від 09.02.2022, № КО_0150838 від 11.02.2022, № КО_0151037 від 14.02.2022, № КО_0151037 від 14.02.2022, № КО_0151487 від 16.02.2022, № КО_0152078 від 21.02.2022, № КО_0152227 від 21.02.2022, №КО_0152304 від 21.02.2022, № КО_0152544 від 23.02.2022, які скріплені підписами та містять печатку ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд".

Крім того, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 між сторонами за договором № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, який підписаний представниками сторін та містить печатку ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд".

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 1 306 523, 83 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3466 від 02.02.2022, № 3474 від 03.02.2022, № 3473 від 03.02.2022, № 133 від 04.02.2022, № 3483 від 07.02.2022, № 3490 від 08.02.2022, № 3492 від 09.02.2022, № 3502 від 10.02.2022, № 3507 від 11.02.2022, № 3520 від 15.02.2022, № 3536 від 18.02.2022, № 3537 від 21.02.2022, № 3545 від 22.02.2022, № 3546 від 22.02.2022, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" утворилась заборгованість у розмірі 2 338 354, 03 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 2 338 354, 03 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 553 537, 33 грн - інфляційних втрат за період з 15.02.2022 по 31.01.2023 та 71 687, 73 грн - 3 % річних за загальний період з 15.02.2022 по 09.03.2023.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносини повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 3 644 877, 86 грн., що підтверджується видатковими накладними, актами прийому передачі продукції, які підписані представниками сторін та скріплені печаткою ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд", а також товарно-транспортними накладними, які скріплені підписами та містять печатку ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд".

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 між сторонами за договором № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, який підписаний представниками сторін та містить печатку ТОВ "Торгівельна компанія "Нова Трейд".

Додатком № 1 до договору № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, сторони погодили порядок та строки оплати за кожним асортиментом товару, а саме 21 календарний день з моменту поставки.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 1 306 523, 83 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3466 від 02.02.2022, № 3474 від 03.02.2022, № 3473 від 03.02.2022, № 133 від 04.02.2022, № 3483 від 07.02.2022, № 3490 від 08.02.2022, № 3492 від 09.02.2022, № 3502 від 10.02.2022, № 3507 від 11.02.2022, № 3520 від 15.02.2022, № 3536 від 18.02.2022, № 3537 від 21.02.2022, № 3545 від 22.02.2022, № 3546 від 22.02.2022, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" утворилась заборгованість у розмірі 2 338 354, 03 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяу вказує, що додані до позовної заяви документи викликають сумніви щодо їх справжності.

У судовому засіданні 27.07.2023 судом оглянуто оригінали документів доданих позивачем до позовної заяви та встановлено відповідність копій долучених до позовної заяви оригіналам таких документів, з урахуванням укладеної між сторонами угоди про порядок підписання правочинів №МКВ19-844П/ЦО від 02.09.2019, якою сторони погодили зразки факсимільні відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання (аналогу власноручного підпису), а саме факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи ПрАТ «Миронівськийй хлібопродукт».

Крім того, суд зазначає, що відповідачем у поданому до суду відзиві не було зазначено які саме первинні документи додані до позовної заяви викликають у відповідача сумніви щодо їх справжності.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/9439/13 та від 28.01.2020 у справі № 910/9158/16.

Проте, на момент винесення судового акту у даній справі, суду не надано доказів визнання недійсним договору № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, а тому останній є обов`язковим до виконання.

Крім того, суд зазначає, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, видаткові накладні та акти прийому передачі продукції є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що видаткові накладні та акти прийому передачі продукції відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, в частині зазначення обов`язкових в них реквізитів.

При цьому суд зазначає, що такі видаткові накладні та акти прийому передачі продукції підписані відповідачем без зауважень за заперечень щодо поставленого товару.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.101 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію" №736 від 19.10.2016 року документи і справи з грифом "Для службового користування" зберігаються у шафах, сейфах, що розташовані у службових приміщеннях або сховищах архіву. Шафи, сейфи, службові приміщення, сховища архіву повинні надійно замикатися і опечатуватися металевими печатками. Порядок виготовлення, ведення обліку, використання металевих печаток та порядок ведення обліку шаф, сейфів і ключів від них визначаються керівником установи. Зберігання документів і справ із грифом "Для службового користування" здійснюється працівниками, які безпосередньо отримали їх під розписку, у спосіб, що унеможливлює доступ до них сторонніх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, договір поставки № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, видаткові накладні та акти прийому передачі продукції, підписані представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" та скріплені печаткою товариства, оригінали яких оглянуто судом у судовому засіданні 27.07.2023.

При цьому, саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах та первинних документах, а тому за відсутності доказів втрати печатки Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" , суд приходить до висновку, що договір поставки та первинні документи скріплені печаткою підприємства відповідача.

Крім того, відповідачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи додаток № 1 до договору № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019, яким сторони погодили порядок та строки оплати за кожним асортиментом товару, а саме 21 календарний день з моменту поставки та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару через 21 календарний день з моменту підписання відповідачем видаткових накладних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № МКВ19-844П/ЦО від 28.02.2019 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 338 354, 03 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 553 537, 33 грн - інфляційних втрат за період з 15.02.2022 по 31.01.2023 та 71 687, 73 грн - 3 % річних за загальний період з 15.02.2022 по 09.03.2023.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розміру нарахування 3% річних. При цьому розмір інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 65 614, 55 грн, які розраховані з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 15.02.2022 по 09.03.2023 та сума інфляційних втрат у розмірі 553 537, 33 грн за період з 15.02.2022 по 31.01.2023, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "МХП" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" (вул. Автозаводська, буд. 2, м. Київ, 04074, ідентифікаційний код - 38820583) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" (вул. Елеваторна, буд.1, м. Миронівка, Київська область, 08800, ідентифікаційний код - 25412361) 2 338 354 (два мільйона триста тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 03 коп. - заборгованості, 65 614 (шістдесят п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) грн 55 коп. - 3 % річних, 553 537 (п`ятсот п`ятдесят три тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 33 коп. - інфляційних втрат та 44 436 (сорок чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн 60 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 28.08.2023.

Суддя Щербаков С.О.