ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" серпня 2023 р. Справа № 924/1351/20 (924/926/23)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши заяву Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів №924/1351/20-02 від 29.08.2023 про забезпечення позову у справі

за позовом Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м. Хмельницький

до ОСОБА_1 , м. Хмельницький

про визнання недійсними посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. правочини, а саме:

- договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:001:0792 від 14.12.2021 №1738;

- договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:002:0774 від 14.12.2021 №1737

встановив:

29.08.2023 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м. Хмельницький до ОСОБА_1 , м. Хмельницький про визнання недійсними посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. правочини, а саме: договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:001:0792 від 14.12.2021 №1738; договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:002:0774 від 14.12.2021 №1737.

Одночасно з позовом КП „Агрофірма „Проскурів подано заяву про забезпечення позову, в якій просить встановити заборону ОСОБА_1 відчужувати у будь-який цивільно-правовий або інший спосіб, передавати в оренду або в інше тимчасове строкове або безстрокове користування речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774 іншим особам та накласти арешт на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що необхідність забезпечення заявлених позовних вимог обумовлюється тим, що незважаючи на витребування із чужого незаконного володіння земельних ділянок, позивач стикнувся з неможливістю їх використання з огляду на створені свого часу, перешкоди, які стали можливими внаслідок відмови суду застосувати арешт земельних ділянок на забезпечення позову про їх витребування.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20), яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 в частині вимог про витребування трьох земельних ділянок, було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів" земельні ділянки: площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774; площею 15,4769 га, кадастровий №:06:012:0721; площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792.

Звертає увагу, що під час розгляду своєї апеляційної скарги у справі №924/1351/20 (924/914/20) керівник ТОВ „Технопарк Проскурів Будзінський В.В., запобігаючи втраті прав на ці земельні ділянки, 14.12.2021 уклав зі своєю матір`ю ОСОБА_1 спірні договори про право користування земельними ділянками (договори емфітевзису).

Вважає, що укладення спірних договорів емфітевзису та інші незаконні реєстраційні дії вдалося вчинити внаслідок необґрунтованого судового рішення від 23.07.2020 у справі №924/869/20, яким було відмовлено КП „Агрофірма „Проскурів у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на ці три земельні ділянки.

Вказує, що позивачем було проведено державну реєстрацію двох земельних ділянок під кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792. Вчинити таку ж реєстраційну дію щодо третьої земельної ділянки під номером :06:012:0721 не вдалося через її поділ (12.01.2022) на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :06:012:0031 та :06:012:0032 відповідно площею 3,5140 га та 11,9629 га, що у сумі складають площу попередньої поділеної земельної ділянки під №:06:012:0721 загальною площею 15,4769 га.

Такий поділ відбувся 12.01.2022 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 11.01.2022.

Наголошує, що після вступу в чинність судового рішення у справі №924/1351/20 (924/914/20) керівник ТОВ „Технопарк Проскурів Будзінський В.В. незаконно розпорядився (вчинив дії притаманні лише власнику) чим не тільки не повернув належну позивачу земельну ділянку, але й унеможливив виконання судового рішення і відповідно вчинив злочин, передбачений ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), про що було подано заяву до правоохоронних органів.

Також зазначає, що після прийняття Верховним Судом постанови від 26.05.2022 у справі №924/1351/20 (924/914/20), а саме, 06.06.2022 між ТОВ „Технопарк Проскурів в особі директора Будзінського В.В. (син) та ОСОБА_1 (матір) укладено договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0031 та :06:012:0032, згода на укладення яких була надана чоловіком покупця ОСОБА_2 , як членом подружжя який є головою правління ПАТ „Проскурів другого відповідача у справі №924/1351/20 (924/914/20).

Звертає увагу, що після подання позову про витребування п`яти земельних ділянок, які утворилися внаслідок поділу земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0031 та :06:012:0032 (справа №924/1351/20 (924/995/22)), прийняття ухвал про залишення позову без руху та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та комплекс будівель, ОСОБА_1 продала земельні ділянки фізичним особам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На думку позивача вказані обставини подальшого відчуження земельних ділянок, хоча й не впливають на юридичну кваліфікацію для визначення спірних договорів емфітевзису недійсними, проте свідчать про характер дій та намірів родини Будзінських на унеможливлення прав позивача на землю, яку до того ця родина намагалася незаконно привласнити. А тому це може мати опосередковане значення під час розгляду справи, оцінки доказів, під час прийняття рішення та враховуючи можливість відчуження права емфітевзису, безпосередньо має враховуватися під час вирішення питання забезпечення цього позову.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд враховує таке.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК України).

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у cправі №908/964/21 (908/2696/21).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд зазначає, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19, від 28.10.2019 у справі №916/1845/19, від 10.09.2020 у справі №922/3502/19, від 12.08.2021р. у справі №908/309/21).

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 20.08.2018р. у справі № 917/1390/17.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

КП „Агрофірма „Проскурів зазначає, що необхідність забезпечення заявлених позовних вимог обумовлюється тим, що незважаючи на витребування із чужого незаконного володіння земельних ділянок (у справі №924/1351/20 (924/914/20)), позивач стикнувся з неможливістю їх використання з огляду на створені свого часу, перешкоди, які стали можливими внаслідок відмови суду застосувати арешт земельних ділянок на забезпечення позову про їх витребування.

Зокрема, зазначає, що КП „Агрофірма „Проскурів не змогло провести державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0721 через її поділ спочатку на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :06:012:0031 та :06:012:0032 відповідно площею 3,5140 га та 11,9629 га (12.01.2022), а подальшому на п`ять земельних ділянок кадастровими номерами з площею: :06:012:0037 - 1,757 га; :06:012:0038 - 1,757 га; :06:012:0039 - 4,7801 га; :06:012:0040 - 1,4468 га; :06:012:0041 - 5,7359 га (23.11.2022 та 09.12.2022).

Наголошує, що після подання позову про витребування п`яти земельних ділянок, які утворилися внаслідок поділу земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0031 та :06:012:0032, прийняття ухвал про залишення позову без руху та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та комплекс будівель (справа №924/1351/20 (924/995/22)), ОСОБА_1 продала земельні ділянки фізичним особам.

Однак обставини щодо поділу та відчуження земельних ділянок, на які посилається позивач стосується інших земельних ділянок, витребування яких було предметом спору у справі №924/1351/20 (924/914/20) та після їх поділу є предметом спору у справі №924/1351/20 (924/995/22).

При цьому, власником земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, які є предметом оспорюваних договорів про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договорів емфітевзису) є Агрофірма „Проскурів, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційні довідки від 23.07.2023 за №340091280 та №340091193).

КП „Агрофірма „Проскурів не доведено, що саме ОСОБА_1 вчиняються (вчинялися) будь-які дії протиправні дії, направлені на обмеження права власності позивача на земельні ділянки, які є предметом оспорюваних договорів.

Емфітевзис за своєю правовою суттю є видом речових прав на чуже майно, а саме правом володіти та користуватися чужою землею для сільськогосподарських потреб.

Судом враховуються норми цивільного та земельного законодавства, які захищають права власника земельної ділянки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 1021 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 411 ЦК України землекористувач має право на відчуження права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, якщо інше не встановлено законом. У разі продажу права користування земельною ділянкою власник цієї земельної ділянки має переважне перед іншими особами право на його придбання, за ціною, що оголошена для продажу, та на інших рівних умовах.

Таким чином, навіть у випадку відчуження права користування земельними ділянками, переважне право на його придбання має власник - КП „Агрофірма „Проскурів.

За приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не тільки обґрунтувати причини звернення із такою заявою, але й підтвердити відповідними доказами. Отже, обов`язковим є подання доказів наявності обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте позивачем не обґрунтовано та не надано доказів існування фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову, зокрема вчинення на даний час відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання рішення у випадку задоволення позову.

При цьому, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, враховуючи що позивачем не подано доказів на підтвердження обставин, що можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 відчужувати, передавати в оренду або в інше тимчасове строкове або безстрокове користування речове право емфітевзису земельних ділянок іншим особам та накладення арешту на речове право емфітевзису земельних ділянок, суд дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 136, 137, 140, 141, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів №924/1351/20-02 від 29.08.2023 про забезпечення позову у справі №924/1351/20 (924/926/23) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Ухвала підписана 31.08.2023р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 9 прим.:1 - до справи;

2 КП „Агрофірма „Проскурів - ел. пошта:

3 ПАТ „Проскурів (29000, м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11); ;

4 - ОСОБА_6 - ел. пошта: @mail.gov.ua

5 - арбітражному керуючому Рудому А.М- ел. пошта: @mail.gov.ua

6 - Хмельницький обласний центр зайнятості - ел. пошта:

7 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - ел. пошта:

8- ГУ ДПС у Хмельницькій області - ел. пошта:

9 - Державна інноваційна фінансово-кредитна установа - ел. пошта:

10 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )