УХВАЛА

м. Київ

28.08.2023Справа № 910/850/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ"

до "Моторного (транспортного) страхового бюро України"

про стягнення 12 519,15 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Проц А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" (далі - позивач, ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до "Моторного (транспортного) страхового бюро України" (далі - відповідач, "МТСБУ") про стягнення заборгованості за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/4055359 у розмірі 12 519,15 грн, з яких: 2 935,30 грн 3% річних, 8 367,67 грн інфляційних втрат, 1 216,18 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 позовну заяву ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/850/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 постановлено зупинити провадження у справі №910/850/23 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №910/16820/21, зобов`язано учасників справи сповістити суд про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі № 910/850/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 поновлено провадження у справі №910/850/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 позовну заяву ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" до "МТСБУ" про стягнення 12 519,15 грн залишено без розгляду.

17.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява №25/23/ІНС.ЛОУ від 14.08.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/850/23. Відповідно до наведеної заяви відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28.08.2023 о 10:00 год.

23.08.2023 в системі "Електронний суд" сформоване та зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" клопотання представника позивача, відповідно до якого позивач просив суд у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі 910/850/23 відмовити в повному обсязі та провести розгляд справи без участі представника позивача.

У судове засідання, призначене на 28.08.2023, з`явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 28.08.2023, не з`явився.

Судом враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 явка учасників справи у судове засідання визнана не обов`язковою.

Частиною 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судовому засіданні 28.08.2023 здійснювався розгляд заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/850/23.

У судовому засіданні 28.08.2023 судом заслухано вступне слово представника відповідача, який підтримав вимоги щодо стягнення з позивача витрат на професійну правовову допомогу у заявленій сумі, просив суд задовольнити дану заяву у повному обсязі.

У судовому засіданні 28.08.2023 судом досліджено докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши клопотання позивача та відповідача, дослідивши докази, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми витрат на професійну правничу допомогу - 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що докази витрат на професійну правничу допомогу подані відповідачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, а відтак підлягають долученню до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн відповідач долучив до матеріалів справи копії наступних документів:

- Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021;

- Додаткової угоди до Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021;

- Додаткової угоди №873 до Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 від 18.01.2023;

- довіреності №6-01/52 від 06.12.2022, виданої адвокату Процу А.В.;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого гр. Процу А.В. (серія КС № 9406/10 від 18.09.2020)

- довіреності №6-01/53 від 06.12.2022, виданої адвокату Гусєву П.В.;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого гр. Гусєву П.В. (серія КС № 11030/10 від 13.02.2023);

Судом встановлено, що 12.10.2021 між "МТСБУ" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" (виконавець, АО "ІНС.ЛОУ ГРУП") в особі Голови Проц А.В. було укладено Договір про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (далі - Договір), предметом якого є надання послуг у сфері права (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що надання послуг замовнику здійснюється на підставі Договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами.

Умовами п.1 Додаткової угоди №873 до Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 від 18.01.2023 сторони встановили, що відповідно до умов Договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" до "Моторного (транспортного) страхового бюро України" про стягнення 12 519,15 грн. Вартість послуг становить 2 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди №873 до Договору оплата послуг виконавця в розмірі, який вказаний в п.1 цієї угоди, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами Акту про виконані роботи.

Позивачем було подано клопотання, в обгрунтування якого зазначив, що правова позиція ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» є правомірною, всі дії позивача в рамках судового процесу є обгрунтованими, відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження необгрунтованості дій та недобросовісності, а тому просив суд у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач мав заперечення.

Дослідивши заяву "МТСБУ" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/850/23 та докази на підтвердження цих витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.

Так, відповідно до частин 5 та 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17.

У разі залишення позову в справі без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, що і зумовили відповідні витрати відповідача під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Разом із тим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17, від 14.03.2023 у справі №911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Так, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

При цьому, суд зазначає, що не можна виходити лише з буквального розуміння терміну "необґрунтовані", тобто такі, для яких не має достатньо фактів чи доказів. Необґрунтованими можуть бути визнані такі дії, які свідомо спрямовані на перешкоджання нормальному перебігу судового провадження та явно свідчать про зловживання правами.

Дослідивши заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд встановив, що заявником не зазначено, у чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, у той час як саме лише подання позову (у даній справі чи в інших справах) не може бути розцінене судом як таке, що свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній має право на звернення до суду та реалізував таке право на свій розсуд. Водночас право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду (до початку розгляду справи по суті) є абсолютним, тобто не залежить від мотивів позивача чи волі сторін у справі.

Суд критично оцінює твердження відповідача щодо великої кількості необгрунтованих позовних заяв поданих позивачем до відповідача, оскільки в межах справи №910/850/23 суд мав розглядати лише вимоги про стягнення заборгованості за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/4055359 у розмірі 12 519,15 грн.

Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження «великої кількості позовних заяв, поданих ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" до "МТСБУ"».

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

При цьому, суд наголошує, що в силу положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги недоведеність відповідачем необґрунтованості дій позивача в ході розгляду даної справи, суд не вбачає підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" понесених витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Керуючись ст. 74, 86, 123, 126, 129, 233, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви "Моторного (транспортного) страхового бюро України" про ухвалення додаткового рішення - відмовити повністю.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.08.2023.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана ГУМЕГА