ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2811/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ткачук Анастасії Олександрівни, м. Васильків, Київської області
до Фізичної особи-підприємця Бабчук Олексія Михайловича, м. Харків
про стягнення 96271,25 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Ткачук Анастасія Олександрівна, м. Васильків, Київської області звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця Бабчук Олексія Михайловича, м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 71463,00 грн основного боргу, 19287,01 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, 2760,62 грн 3% річних від простроченої суми та 2760,62 грн за користування чужими грошовими коштами за прострочення виконання договірного зобов`язання за договором поставки продукції № 04/05/2021 від 04 травня 2021 року. Просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору. Також просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у справі № 922/2911/23 та ухвалено розгляд справи № 922/2811/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) надсилалися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відзиву на позов відповідачем до суду надано не було.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 травня 2021 року між Фізичною особою - підприємцем Ткачук Анастасією Олександрівною (позивачем, постачальником) та Фізичною особою - підприємцем Бабчук Олексієм Михайловичем (відповідачем, замовником) було укладено договір поставки продукції № 04/05/2021.

Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується передати замовнику для подальшої реалізації третім особам - споживачам кондитерські вироби (продукція), а замовник прийняти та оплатити її вартість.

Згідно пункту 1.2. договору поставка продукції здійснюється окремими партіями протягом строку дії договору. кількість таких поставок протягом необмежена та узгоджується сторонами.

Відповідно до пункту 3.1. договору поставка кожної партії продукції здійснюється за попередньою заявкою. Замовник повідомляє та узгоджує з постачальником замовлення на придбання продукції, у тому числі найменування продукції, її кількість та вартість, порядок, строки та адресу доставки.

Згідно пункту 3.2. договору датою поставки партії товару є зазначена в товарно-супровідних документах дата отримання товару замовником. Право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника в момент поставки продукції.

Відповідно до пункту 3.3. договору разом з продукцією постачальник передає покупцю один оригінальний примірник видаткової накладної.

Згідно підпункту 4.1.1. пункту 4.1. договору замовник зобов`язаний приймати та оплачувати всю поставлену згідно замовлень продукцію.

Відповідно до підпункту 4.1.2. пункту 4.1. договору при замовленні продукції на суму більше 10000,00 грн замовник зобов`язується розрахуватися за поставлену продукцію протягом 30 календарних днів з моменту виставлення постачальником рахунку.

Згідно підпункту 4.1.3. пункту 4.1. договору при замовленні продукції на суму більше 30000,00 грн замовник зобов`язується розрахуватися за поставлену продукцію протягом 60 календарних днів з моменту виставлення постачальником рахунку.

Відповідно до пункту 9.1. договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом одного календарного року з моменту підписання обома сторонами, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з умовами даного договору.

Згідно видаткової накладної № 958 від 06 жовтня 2021 року постачальник передав, а замовник прийняв продукцію на суму 23681,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 1026 від 19 жовтня 2021 року постачальник передав, а замовник прийняв продукцію на суму 19628,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 1047 від 23 жовтня 2021 року постачальник передав, а замовник прийняв продукцію на суму 7665,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 1289 від 15 грудня 2021 року постачальник передав, а замовник прийняв продукцію на суму 20489,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 1482 від 29 січня 2022 року постачальник передав, а замовник прийняв продукцію на суму 19453,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на день подання позовної заяви Фізична особа - підприємець Бабчук Олексій Михайлович взяті на себе зобов`язання щодо оплати продукції не виконав, а отже має заборгованість перед позивачем у розмірі 71463,00 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 267 Господарського кодексу України встановлено строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) У разі порушення зобов`язання відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 71463,00 грн основного боргу слід задовольнити.

Щодо стягнення із відповідача заявлених позивачем 19287,01 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, 2760,62 грн 3% річних від простроченої суми та 2760,62 грн за користування чужими грошовими коштами за прострочення виконання договірного зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та індексу інфляції дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19287,01 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, 2760,62 грн 3% річних від простроченої суми та 2760,62 грн за користування чужими грошовими коштами за прострочення виконання договірного зобов`язання, є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бабчук Олексія Михайловича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ткачук Анастасії Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 71463,00 грн основного боргу, 19287,01 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, 2760,62 грн 3% річних від простроченої суми, 2760,62 грн за користування чужими грошовими коштами за прострочення виконання договірного зобов`язання за договором поставки продукції № 04/05/2021 від 04 травня 2021 року та 2684,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "01" вересня 2023 р.

Суддя П.В. Хотенець