ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2023р. Справа №905/603/23

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональний експертно-технічний центр "Неопром", м. Київ

до відповідача: Комунальне підприємство "Покровськтепломережа", м. Покровськ, Донецька область

про стягнення 446 400,95 грн.

без виклику учасників справи,

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональний експертно-технічний центр "Неопром", м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Покровськтепломережа", м. Покровськ, Донецька область про стягнення 446 400,95грн., з яких: 371 946,06грн. - сума основного боргу, 59 614,88грн. - пеня, 11 263,21грн - інфляційні втрати, 3 576,80грн - 3%річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати виконаних робіт за договором №198 від 23.12.2022.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/603/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк до 20.06.2023 для подання через канцелярію суду відзиву на позов.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням на відправлення поштової кореспонденції засобами поштового зв`язку, ухвала суду від 23.05.2023 була направлена на електрону адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві, однак сформована у системі «Діловодство спеціалізованого суду» довідка свідчить про помилку доставки електронного листа.

Якщо юридична особа вказала у адресованій суду заяві електронну адресу, то слід припустити, що особа принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися для здійснення з нею зв`язку; це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження була направлена засобами поштового зв`язку на адресу, вказану у позові і яка підтверджується відомостями у Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду 06.06.2023.

Судом також копія ухвали суду від 23.05.2023 направлялась на електрону адресу відповідача - , яка зазначена в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у позовній заяві. Відповідно до сформованої у системі «Діловодство спеціалізованого суду» довідки, вказана ухвала доставлена на електронну поштову скриньку КП "Покровськтепломережа" 23.05.2023.

Отже, відповідач був повідомлений про розгляд справи №905/603/23 за його участю.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

На виконання приписів чинних нормативно-правових актів процесуальний документ по справі був оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Станом на 25.08.2023 відповідач не реалізував своє право на подання відзиву на позовну заяву, будь-які заяви по суті справи чи клопотання з процесуальних питань від відповідача не надходили.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи відкриття провадження у справі 23.05.2023, оскільки закінчення 60-ти денного строку припадає на вихідний день, останнім днем строку розгляду справи є 24.07.2023.

Статтею 8 Конституції України, закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Крім того, згідно п.7 ч.1 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства, зокрема, є розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

За приписами ч. 2 ст. 114 ГПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Савенков проти України" від 02.05.2013 "Папазов проти України" від 15.03.2012 зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Отже, строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи, поведінка заявників та об`єктивна необхідність вчинення процесуальних дій.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на обставини, пов`язані із збройною агресію проти України, включення Харківської міської територіальної громади (місцезнаходження Господарського суду Донецької області) до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а також обставини особливого (дистанційного) режиму роботи господарського суду Донецької області, повний текст рішення складений судом у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

23.12.2022 між Комунальним підприємством «Покровськтепломережа» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» (далі - виконавець, позивач) був укладений договір №198 (далі - договір), відповідно до умов п.1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи (послуги): провести еколого-теплотехнічну наладку та режимно-налагоджувальні іспити котлів (додаток 1).

У п.2.1. договору сторони дійшли згоди, що загальна вартість виконання робіт (послуг) за цим договором встановлюється у сумі 371946,06грн. (триста сімдесят одна тисяча дев`ятсот сорок шість гривень 06коп.) у тому числі ПДВ-20%: 61991,01грн (шістдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто одна гривня 01 коп) є твердою та змінам не підлягає.

Відповідно до п.2.2 договору термін виконання виконавцем робіт (послуг), передбачених п.1.1. цього договору та додатком №1 складає 35 (тридцять п`ять) робочих днів з дати надання листа-заявки про готовність обладнання для проведення робіт (послуг), надання обладнання, повного комплекту технічної документації. Перед початком виконання робіт (послуг) замовник зобов`язаний підписати договір і надати підписаний екземпляр виконавцю та надіслати заявку виконавцю.

За змістом п.2.3. договору замовник здійснює оплату виконаних робіт (послуг) шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом 10-ти банківських днів на підставі виставленого рахунку та оформлених належним чином актів здачі-приймання виконаних робіт.

Оплата за цим договором здійснюється у безготівковій формі у національній валюті - гривні України (п.2.7 договору).

Згідно п.5.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. При затримці виконавцем строку виконання робіт (послуг) виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних робіт (послуг) за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. При затримці оплати замовником виконаних робіт (послуг) замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних робіт (послуг) за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені.

Усі спори або розбіжності між сторонами за цим договором або в зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Суперечки, що виникли за договором, за якими не досягнуто згоди сторін, вирішується в господарському суді. Досудовий- претензійний порядок врегулювання спорів є обов`язковим. При розгляді спорів застосовується матеріальне та процесуальне право України (п.5.3. договору).

Відповідно до п.8.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами тих зобов`язань, які залишилися невиконаними після закінчення терміну його дії.

Договір підписано обома сторонами без будь-яких заперечень та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору були складені наступні документи: локальний кошторис на пусконалагоджувальні роботи №02-01-01 на проведення еколого-теплотехнічної наладки та режимно-налагоджувальних іспитіив котлів; підсумкова відомість ресурсів об`єкт: проведення еколого-теплотехнічної наладки та режимно-наладжувальних іспитів котлів (витрати - за прийнятими нормами); загальновиробничі витрати на будову (проведення еколого-теплотехнічної наладки та режимно-налагоджувальних іспитів котлів; розрахунок загальновиробничих витрат (проведення еколого-теплотехнічної наладки та режимно-налагоджувальних іспитів котлів), вказані документи підписанні директором ТОВ "Міжрегіональний експертно-технічний центр "Неопром" Питовим В.А. та головним інженером Дудником А.А.

Також сторонами були підписанні та скріплені печаткою довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 30.12.2022.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором з виконання робіт (послуг) позивачем надано суду акт №211 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 на суму 371946,06грн. від 30.12.2022, який підписаний сторонами без будь-яких зауважень.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивач до відповідача з претензією №4, в який посилаючись на виниклу станом на 13.03.2023 заборгованість за договором у розмірі 402517,79грн. просив відповідача її погасити у найкоротший термін. На підтвердження направлення вказаної претензії відповідачу суду наданий чек АТ «Укрпошти від 16.03.2023. За твердженням позивача, відповідач на зазначену претензію не відповів.

Посилаючись на відсутність здійснення оплати за надані послуги, відтак обставини неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 371946,06грн., пені у розмірі 59614,88грн., інфляції у розмірі 11263,21грн. та 3% річних 3576,80грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договорів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.73 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між позивачем та відповідачем договір №198 від 23.12.2022 є належними підставами для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених їх умовами та за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором №198, про що свідчить підписаний обома сторонами 30.12.2022 акт №211 приймання виконаних будівельних робіт на суму 371946,06грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.3 договору замовник здійснює оплату виконаних робіт (послуг) шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом 10-ти банківських днів на підставі виставленого рахунку та оформлених належним чином актів здачі-приймання виконаних робіт (п.2.3. договору).

Визначення поняття "банківський день" наявне у п.п. 6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Тобто, банківський день - це частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ. Дні визначаються для банків робочими за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України №243 від 16.12.2022 "Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та порядок роботи банківської системи України в період завершення звітного року", визначено режим роботи банків для здійснення в тому числі електронних платежів, однак затвердженим регламентом не передбачено, що 31.12.2022, 01.01.2023, 07.01.2023, 08.01.2023 є банківськими днями для здійснення платежів, а відтак останні не вважаються банківськими днями.

Враховуючи викладене, надані за актом послуги відповідач зобов`язаний був оплатити у строк до 13.01.2023 включно, відтак з 14.01.2023 почалося прострочення платежу.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем наданих послуг за актом № 211 у розмірі 371946,06грн.

Згідно ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із змісту статей 509, 525, 526, 530 ЦК України та статті 193 ГК України вбачається, що кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписом ст.76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Факт отримання послуг (робіт) не спростований відповідачем, в свою чергу належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 ГПК України, які б спростовували факт наявності заявленої заборгованості перед позивачем відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 371946,06грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги в частині стягнення пені у розмірі 59614,88грн., інфляційних втрат у розмірі 11263,21грн. та 3% річних 3576,80грн., суд зазначає про наступне.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Згідно п.5.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. При затримці оплати замовником виконаних робіт (послуг) замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних робіт (послуг) за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені.

Згідно ч. 6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку, позивач здійснює нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ наступним чином:

- за період з 12.01.2023 по 26.01.2023 на суму 371946,06грн у розмірі 7642,93грн;

- за період з 27.01.2023 по 16.03.2023 на суму 371946,06грн у розмірі 24966,92грн;

- за період з 17.03.2023 по 08.05.2023 на суму 371946,06грн у розмірі 27005,03грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд не погоджується з початком розрахунку пені починаючи з 12.01.2023, адже як вже встановлено судом вище, період прострочення за договором починається з 14.01.2023.

Здійснивши власний розрахунок пені за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон", суд встановив, що пеня за період з 14.01.2023 по 08.05.2023 (в межах обраних позивачем періодів нарахування) на суму боргу 371946,06 складає 58594,24грн.

Таким чином підлягає задоволення пеня у сумі 58594,24грн., в іншій частині пеня у розмірі 1020,64грн. є необґрунтованою, відтак не підлягає задоволенню.

Щодо заявлених вимог про стягнення 3% річних у розмірі 3576,80грн суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Відповідно до розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних нараховані позивачем за період з 12.01.2023 по 08.05.2023 на суму заборгованості 371946,06грн.

Аналогічно з розрахунком пені позивач неправомірно нараховані 3% річних починаючи з 12.01.2023, адже як встановлено судом, період прострочення починається з 14.01.2023.

Враховуючи викладені висновки, суд здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 3% річних з 14.01.2023 по 08.05.2023 (в межах обраних позивачем періодів нарахування) на суму боргу 371946,06 встановив, що підлягає стягненню 3% річних у розмірі 3515,65грн. Відтак, вимоги в цій частині у розмірі 61,15грн не підлягають задоволенню.

Розглянувши також заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у розмірі 11263,21грн, суд зазначає наступне.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 по справі №910/13071/19 дійшов висновків, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Оскільки на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Відповідно до розрахунку, заявлені до стягнення інфляційні втрати нараховані позивачем на заборгованість 371946,06гр. із застосуванням індексів інфляції з січня по березень 2023 включно, враховуючи вищевикладене, період нарахування є правомірним.

Суд перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок інфляційних, в межах обраних позивачем періодів встановив, що він є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 11263,21грн.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Покровськтепломережа» (85300, Донецька обл., місто Покровськ , вул. Захисників України 4 А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» (03040, м.Київ, пр. Голосіївський, буд. 94 корп.2, кв.71; ) суму основного боргу у розмірі 371946,06грн, пеню у розмірі 58594,24грн, інфляційні втрати у розмірі 11263,21грн, 3% річних у розмірі 3515,65грн, судовий збір у розмірі 6679,79грн.

В частині вимог 3% річних у розмірі 61,15грн, пені у розмірі 1020,64грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.08.2023.

Суддя Ю.В. Макарова