ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2023 Справа № 917/163/23

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 917/163/22

за позовною заявою Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", вул. Мечникова, 16-А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 30401456

до Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України", вул. Центральна, 3, с. Ялосовецьке, Хорольський район, Полтавська область, 37862; ідентифікаційний код 00729563

про стягнення 23 712,87грн,

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі - ДПАТ "НАК "Украгролізинг", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. №174/23 від 30.01.2023) до Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України" ( далі - ДП "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу № 16-21-111 ств-фл/224 від 25.05.2021 у розмірі 23 712,87грн, з яких: 22 430,56грн - сума заборгованості за лізинговими платежами, 407,25грн - пеня, 67,37грн - інфляційні втрати, 595,19грн - 25% річних, 212,50грн - штраф за п. 8.1. Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної сплати відповідачем лізингових платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка на дату звернення позивачем до суду не погашена.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.02.2023 позовну заяву ДПАТ "НАК "Украгролізинг" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/163/23; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі від 06.02.2023 була направлена позивачу та відповідачу на їх електронну пошту (а.с. 40). Крім цього, зазначена ухвала суду у паперовому вигляді судом направлена за місцезнаходженням відповідача і була отримана ним 16.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 41).

27.02.2023 від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 2465), в яких він повідомив, що відповідачем 20.12.2022 було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 7 555,56грн та 27.01.2023 - 14 875,00грн, що в сумі становить 22 430,56грн та є заборгованістю в частині лізингових платежів, заявлених у позовній заяві. Зазначену обставину відповідач просить суд врахувати при прийнятті рішення у справі.

У межах визначеного судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 2614 від 01.03.2023), в якому позовні вимоги заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, відповідач зазначає таке:

- період виникнення заборгованості по сплаті лізингових платежів, який зазначено у вимозі позивача про сплату заборгованості від 09.08.2022№ 14/347, не відповідає періоду виникнення заборгованості, зазначеному у позовній заяві;

- несвоєчасна сплата поточних лізингових платежів виникла виключно через обставини непереборної сили - через військову агресію російської федерації на території України та введення воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

- незважаючи на воєнний стан в Україні при першій можливості, а саме реалізації власної сировини, підприємством здійснюється оплата лізингових платежів. Як доказ свідчить сплата грошових коштів в сумі 3 069,44грн (платіжне доручення від 27.01.2023 № 7252), 11 805,56грн (платіжне доручення від 27.01.2023 № 7251), 5 902,78 грн (платіжне доручення від 07.02.2023 № 7323), 1416,67 грн (платіжне доручення від 07.02.2023 № 7322).

- Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки позивачем не було додано до позовної заяви , що надійшла до ДП "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України", розрахунку заборгованості, визначити період за який нараховано пеню, індекс інфляції, 25 % річних та штраф, неможливо.

У межах визначеного судом строку від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 3005 від 09.03.2023), в якій позивач спростовує аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов і зазначає таке:

- вимогою про сплату заборгованості за №14/347 від 09.08.2022 охоплена заборгованість станом на 05.08.2022 за несплату лізингових платежів № 12-14, в свою чергу позовною заявою, враховуючи здійснені відповідачем оплати, охоплена заборгованість за несплату лізингових платежів № 16-18;

- відповідачу також були нараховані передбачені Договором та чинним законодавством України штрафні санкції за несвоєчасність сплати лізингових платежів, які не були ним сплачені за вимогою №14/347. Враховуючи, що позивач нарахував штрафні санкції та неустойку за прострочення лізингових платежів, що настали до запровадження воєнного стану в Україні, а саме по 23.02.2022 включно, а вимога (від 09.08.2022) та позовна заява (від 03.01.2023) направлені після цієї дати, розмір штрафних санкцій у вимозі та позовній заяві є однаковий;

- вказані відповідачем у відзиві на позов оплати від 07.02.2023 у розмірі 5 902,78 грн +1 416,67 грн = 7 319,45 грн є сплатою лізингового платежу № 19, згідно Додатку № 2 до Договору, що не охоплений позовними вимогами;

- факт погашення заборгованості за лізинговими платежами не скасовує відповідальності відповідача за порушення зобов`язання в частині своєчасної сплати лізингових платежів;

- наведені відповідачем норми щодо застосування мораторію на нарахування неустойки та інших платежів стосуються кредитних зобов`язань, наданих банківськими або фінансовими установами і не розповсюджується на відносини лізингу у сфері господарювання, адже договір фінансового лізингу за своєю правовою природою не є кредитним договором чи договором позики, а сторони не є кредитодавцем та позичальником;

- мораторій на нарахування неустойки та штрафних санкцій застосовується включно з 24.02.2022, в той час, як нарахування здійснені позивачем до запровадження воєнного стану в Україні, а саме по 23.02.2022 включно, оскільки порушення зобов`язань відповідачем у частині своєчасної сплати лізингових платежів мало місце ще до початку введення воєнного стану;

- обставини непереборної сили не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною Договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Крім цього, згідно з п. 3.4.14. Договору, Лізингоодержувач не має права в односторонньому порядку на зменшення сум чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин, у тому числі форс-мажору.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

За ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийняте, складене та підписане у нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2021 між ДПАТ "НАК "Украгролізинг" (позивач, за умовами договору - Лізингодавець) та ДП "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України" (відповідач, за умовами договору - Лізингоодержувач) укладений Договір фінансового лізингу № 16-21-111 ств-фл/224 (далі Договір, а.с. 11-21).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне.

Згідно п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Лізингодавець зобов`язується набути у власність у Постачальника Предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (Предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому Договорі строк не менше одного року.

Відповідно до п. 1.2 Договору, сторони погоджуються з тим, що Специфікацією та умовами Предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість Предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) Предмета лізингу, що визначені у додатках до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу".

Лізингодавець на письмове замовлення Лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника Предмет лізингу. Строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між Сторонами (далі - Акт), що укладається у 5 (п`яти) автентичних примірниках.(п. 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк передачі і адреси місця передачі Предмета лізингу, строк лізингу встановлюються додатками до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу". Місцем поставки (передачі) Предмета лізингу є: місто Миколаїв, пр-т Героїв України, 113.

Згідно п.п. 2.4, 2.5 Договору, витрати з доставки Предмета лізингу до Лізингоодержувача несе Лізингоодержувач. Порядок гарантійного обслуговування та відшкодування витрат і збитків, пов`язаних з ремонтом Предмета лізингу у гарантійний період експлуатації, встановлюється відповідним договором поставки.

Розрахунки по видатках, позовах і компенсаціях, пов`язаних із гарантіями, якістю та комплектністю Предмета лізингу, проводяться безпосередньо між Лізингоодержувачем і Постачальником (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п.п. 3.4.1, 3.4.3 Договору, Лізингоодержувач зобов`язаний прийняти Предмет лізингу у строк п`яти робочих днів з дня отримання від Лізингодавця повідомлення про готовність передати Предмет лізингу, при цьому провести огляд Предмета лізингу і в разі виявлення неусувних дефектів, що виключають експлуатацію Предмета лізингу, або у разі наявності у Лізингоодержувача претензій щодо якості та комплектності Предмета лізингу, протягом двох робочих днів з дня огляду письмово повідомити Лізингодавця про відмову у прийнятті Предмета лізингу. Якщо Лізингоодержувач при підписанні Акту не вказав в Акті про наявність неусувних недоліків чи претензій щодо якості чи комплектності Предмета лізингу і протягом 2-х робочих днів не заявив про це Лізингодавцю, вважається, що приймання Предмета лізингу відбулося без зауважень. Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору, протягом 7 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором Лізингоодержувач перераховує на рахунок Лізингодавця попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу в розмірі 15 відсотків його вартості (включаючи ПДВ). Датою сплати попереднього лізингового платежу є дата надходження коштів на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості Предмета лізингу (п. 4.2.1);

- комісію за організацію лізингової операції в розмірі 2% (без ПДВ) від вартості Предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого, другого та третього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п. 4.2.2);

- комісію за супроводження договору в розмірі 16 відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість (п. 4.2.3).

Комісія за супроводження договору с складовою частиною лізингового платежу, не відноситься до послуг та не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 4.3, 4.4 Договору, лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання Акта, всі наступні лізингові платежі - щомісячно.

Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п. 4.3, 4.4 Договору).

Пунктом 4.8 Договору встановлено, що загальна сума оплати за цим Договором, періодичність та терміни сплати визначаються Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору, розділами 4 та 8 цього Договору. Зарахування та розподіл коштів, отриманих за цим Договором, Лізингодавець здійснює першочергово відповідно до ст. ст. 534, 625 Цивільного кодексу України.

У пунктах 5.1, 5.2 Договору зазначено, предмет лізингу передається Лізингоодержувачу за Актом, за умови перерахування платежу у розмірі та в порядку, визначеному пунктом 4.1 цього Договору, та (за необхідності) у разі укладення забезпечувального (забезпечувальних) договору (договорів) відповідно до розділу 7 цього Договору. Предмет лізингу протягом всього строку дії цього Договору є власністю Лізингодавця.

Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що вартість цього Договору (розмір фінансового активу) за домовленістю і згодою Сторін складає загальну суму виплат, передбачених графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 2 до Договору, а.с. 21) і становить 307 416,64 грн.

Відповідно до п. 8.1. Договору, Сторони цим Договором домовилися і встановили, що за будь-яке порушення умов Основного поговору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п 8.4. Основного договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов Договору вдруге Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов Договору втретє Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За кожне наступне порушення умов Договору Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу.

В п. 8.3. Договору сторони узгодили, що за кожен день прострочення сплати лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця пені та процентів за Договором, не звільняє Лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього Договору.

Згідно п. 9.1. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами, і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу", та виконання сторонами всіх зобов"язань за цим Договором, якщо інше не визначено Договором.

Договір фінансового лізингу № 16-21-111 ств-фл/224 від 25.02.2021 підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв у платне користування на умовах фінансового лізингу Машину для заготівлі кормів КРП-2.0 "Рось-2" зав. № 5769 у кількості однієї одиниці, вартістю 250 000,00 грн (далі - Предмет лізингу), строком на 3 (три) роки, а також останній зобов`язався сплачувати вартість переданої йому техніки на умовах Договору. Факт отримання Предмета лізингу відповідачем підтверджується Актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 1 від 04.06.2021 (а.с. 22).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що враховуючи приписи п. 4.3, 4.4 Договору та дату підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу (04.06.2021) відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж № 16 в сумі 7 555,56 грн не пізніше 04.10.2022, № 17 в сумі 7 476,85 грн не пізніше 04.11.2022, № 18 в сумі 7 398,15 грн не пізніше 04.12.2022 (через кожен місяць дати підписання Акта приймання-передачі).

Відповідач зобов`язання щодо сплати лізингових платежів виконав неналежним чином, внаслідок чого у останнього станом на 21.12.2022 утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів №№16-18 в розмірі 22 430,56грн (розрахунок заборгованості - а.с. 23-25).

Також позивач стверджує, що відповідач неодноразово порушував договірні зобов`язання в частині своєчасної сплати лізингових платежів, на підтвердження чого надав копію вимоги від 09.08.2022 за № 14/387, адресованій відповідачу. У зазначеній вимозі позивач вимагав у відповідача протягом 7 днів з дня отримання вимоги сплати кошти в сумі 24 657,31грн, з яких: 23 375,00грн - заборгованість за лізинговими платежами №№12-14, 407,25грн - пеня, 67,37грн - індекс інфляції, 595,19грн - 25% річних, 212,50грн - 0,1% штрафу згідно п. 8.1. Договору (а.с. 26-29).

Як свідчать матеріали справи, зазначена вимога відповідачем була виконана частково, а саме в частині погашення заборгованості за лізинговими платежами №№12-14, в решті частині вказана вимога залишена без виконання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по лізинговим платежам №16 ( від 04.10.2021), № 17 (від 04.11.2021) та № 18 (від 04.12.2021) в сумі 22 430,56грн. Крім цього, за порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати лізингових платежів позивач, із посиланням на п.п. 8.1, 8.3 Договору та приписи чинного законодавства України, заявив до стягнення з відповідача:

- 407,25грн пені, нарахованої за загальний період з 06.07.2021 по 15.02.2022 за прострочення сплати лізингових платежів з 04.07.2021 по 04.02.2022;

- 212,50грн штрафу, передбаченого п. 8.1. Договору.

- 67,37грн втрат від інфляції, нарахованих за період листопад 2021;

- 595,19грн - 25% річних, нарахованих за загальний період з 06.07.2021 по 15.02.2022 за прострочення сплати лізингових платежів з 04.07.2021 по 04.02.2022.

Після відкриття провадження у справі від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 2465 від 27.02.2023), в яких позивач повідомив про перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в сумі 22 430,56грн, які є заборгованістю відповідача в частині лізингових платежів , заявлених в позовній заяві та просить суд врахувати здійснені відповідачем оплати при розгляді справи.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

За змістом ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі - Закон) фінансовий лізинг (далі-лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме передав відповідачеві, а відповідач прийняв Предмет лізингу ( машина для заготівлі кормів КРП-2.0 "Рось-2" зав. № 5769 у кількості однієї одиниці), що підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 1 від 04.06. 2023 (а.с. 22).

Відповідно до п. 4.3. та п. 4.4. Договору, лізингові платежі у частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження Договору сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта (у даному випадку - 4 числа кожного місяця). Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання Акта, всі наступні лізингові платежі - щомісячно. Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до Договору.

В позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачем строків оплати лізингових платежів, визначених Договором. Зазначає, що враховуючи приписи п. 4.3, 4.4 Договору та дату підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу (04.06.2021) відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж № 16 в сумі 7 555,56 грн не пізніше 04.10.2022, № 17 в сумі 7 476,85 грн не пізніше 04.11.2022, № 18 в сумі 7 398,15 грн не пізніше 04.12.2022.

За розрахунком позивача на час звернення позивачем до суду заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів від 04.10.2022, 04.11.2022, 04.12.2022 ( №№16-18) становила 22 430,56грн (розрахунок заборгованості - а.с. 23-25).

Під час розгляду справи позивач у письмових поясненнях (вх. № 2465 від 27.02.2023) повідомив, що відповідачем 20.12.2022 була здійснена сплата грошових коштів в розмірі 7 555,56грн та 27.01.2023 - 14 875,00грн, що в сумі становить 22 430,56грн і є заборгованістю відповідача в частині лізингових платежів, заявлених в позовній заяві. Факт перерахування грошових коштів в зазначених розмірах підтверджується копіями банківських виписок (а.с. 44,45,46,47).

Отже, матеріалами справи підтверджується простроченням позивачем визначеного договором строку сплати лізингових платежів.

При цьому, як свідчать матеріали справи, сума основного боргу в загальному розмірі 22 430,56грн була сплачена відповідачем до відкриття провадження у даній справі.

Заборгованість відповідача перед позивачем по основному боргу станом на дату ухвалення рішення відсутня.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому суд зауважує, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

За наведених обставин, з урахуванням поданих відповідачем доказів сплати грошових коштів у розмірі, що заявлені позивачем як основний борг, до відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 22 430,56грн за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

За порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати лізингових платежів, позивач із посиланням на п.п. 8.1, 8.3 Договору та приписи чинного законодавства України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 407,25грн пені, 212,50грн штрафу, 67,37грн втрат від інфляції, 595,19грн - 25% річних.

Відповідач контрозрахунок вказаних нарахувань суду не надав. Посилання відповідача у відзиві на позов про ненаправлення позивачем відповідачу разом з позовною заявою розрахунку суми заборгованості спростовується матеріалами справи, зокрема, описом вкладення у цінний лист, залучений позивачем до позовної заяви (а.с. 10). Одночасно суд зауважує, що у разі неотримання позовної заяви з доданими до неї документами засобами поштового зв`язку, відповідач, у відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, не був позбавлений права ознайомитися з матеріалами справи №917/163/23 безпосередньо у суді, а також шляхом надання доступу представнику відповідача до електронної справи №917/163/23 в підсистемі "Електронний суд".

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 ст. 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні ст.ст. 173 та 230 ГК України пеня та штраф є різновидами господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

За приписами ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За пунктом 8.1 Договору сторони домовились, що за будь-яке порушення умов Договору (в тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4 цього Договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов Договору вдруге Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов Договору втретє Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За кожне наступне порушення умов Договору Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу.

В п. 8.3. Договору сторони узгодили, що за кожен день прострочення сплати лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця пені та процентів за Договором, не звільняє Лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього Договору.

При цьому, відповідно до п. 8.9. Договору що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов"язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов"язань у повному обсязі. Відповідно до п. 10.3. Договору строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції становить 10 (десять) років.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 02.04.2019 у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17, від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, одночасне застосування штрафу та пені, у разі неналежного виконання зобов`язань за Договором, не суперечить вимогам закону та умовам Договору.

Посилаючись на наведені вище умови Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 212,50грн штрафу у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу та 407,25грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої за загальний період з 06.07.2021 по 15.02.2022 за прострочення сплати лізингових платежів від 04.07.2021, 04.08.2021,від 04.09.2021, від 04.10.2021, від 04.11.2021, від 04.12.2021, від 04.01.2022 та від 04.02.2022 (розрахунок, а.с. 23-25).

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору фінансового лізингу № 16-21-111 ств-фл/224 від 25.05.2021, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов п. 8.1. та 8.3. Договору.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафу та пені (відповідно до наведеного розрахунку, а.с. 23-25) та встановив, що заявлені до стягнення нарахування відповідають вимогам ЦК України, ГК України та умовам Договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі ст. 625 ЦК України та умов Договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 67,37грн втрат від інфляції, нарахованих за період листопад 2021 та 595,19грн 25% річних, нарахованих за загальний період з 06.07.2021 по 15.02.2022 за прострочення сплати лізингових платежів від 04.07.2021, 04.08.2021,від 04.09.2021, від 04.10.2021, від 04.11.2021, від 04.12.2021, від 04.01.2022 та від 04.02.2022 (розрахунок, а.с. 23-25).

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 8.3. Договору сторони узгодили за прострочення сплати лізингових платежів нарахування відсотків (процентів) у розмірі 25% річних.

Суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Здійснивши перерахунок 25% річних та втрат від інфляції суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, штрафу, 25% річних та втрат від інфляції здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи відповідача про неможливість своєчасного виконання зобов`язань за договором у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, зокрема, введенням воєнного стану в Україні, суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 N 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за: - умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України; - умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України; - умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Згідно з п.п. 6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Отже з наведеного слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Посилання відповідача на неможливості виконання зобов`язань за Договором внаслідок обставини непереборної сили - військової агресії російської федерації на території України та введення воєнного стану з 24.02.2022, носять формальний характер. Жодного документального доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за Договором фінансового лізингу № 16-21-111 ств-фл/224 від 25.05.2021 відповідач суду не надав.

Крім цього, у п. з п. 3.4.14. Договору сторони визначили, що Лізингоодержувач не має права в односторонньому порядку на зменшення сум чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин, у тому числі форс-мажору.

Щодо посилання відповідача на п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану"), яким передбачено у період дії в Україні воєнного стану, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування звільнення позичальника від відповідальності , визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені), суд погоджується з правовою позицією позивача, викладеній у відповіді на відзив, та зазначає таке.

Відповідно до ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

За приписами ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", який визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За змістом ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

За приписами ст. 1054 ЦК України , за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням зазначеного суд зауважує, що як кредит, так і лізинг є способами отримання споживачем (суб`єктом господарювання) у користування (у власність) майна, на придбання якого не вистачає власних коштів.

На відміну від кредитування (позики), за яким в тимчасове користування передаються грошові кошти (грошова форма кредиту), при лізингу лізингова компанія купує необхідне клієнтові майно і передає його в тимчасове володіння і користування на умовах договору лізингу. Таким чином, лізинг відрізняється від кредиту тим, що при кредитуванні в користування передаються грошові кошти, а при лізингу - конкретне майно.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою не є кредитним договором чи договором позики, а відтак наведені відповідачем норми щодо звільнення у період дії в Україні воєнного стану, надзвичайного стану позичальника від відповідальності не розповсюджуються на відносини лізингу у сфері господарювання.

Також суд зауважує, що мораторій на нарахування неустойки та штрафних санкцій застосовується починаючи з дати введення воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року, а здійснені позивачем нарахування штрафних санкцій були проведені до його запровадження - по 23.02.2022 включно, оскільки порушення зобов`язань відповідачем у частині своєчасної сплати лізингових платежів мало місце ще до початку введення воєнного стану.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 407,25грн пені, 212,50грн штрафу, 67,37грн втрат від інфляції та 595,19грн 25% річних обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 145,14грн.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України" (вул. Центральна, 3, с. Ялосовецьке, Хорольський район, Полтавська область, 37862; ідентифікаційний код 00729563) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул. Мечникова, 16-А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 30401456) 407,25грн пені, 212,50грн штрафу, 67,37грн втрат від інфляції та 595,19грн 25% річних, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 145,14грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 01.09.2023

Суддя О.О. Ореховська