ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 серпня 2023 року Справа № 903/714/23

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/714/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укрнафта до Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром про стягнення 505992,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

05.07.2023 представник Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укрнафта надіслав на адресу суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром про стягнення 505992,90 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду надіслано відповідача поштовим зв`язком 14.07.2023, отримано відповідачем 25.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №280. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 09.08.2023.

27.07.2023 відповідач надіслав до суду заяву-заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагає проведення підготовчого засідання, для належного з`ясування обставин та отримання від сторін належних та допустимих доказів на підтвердження власної правової позиції. Також, надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки порушено процедуру досудового врегулювання спору, строк на оплату не настав та наявність обставин форс-мажору.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Лінк Пром» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03.08.2023 представник позивача надіслав на електронну та поштову адресу суду відповідь на відзив, в якій просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відповідь на відзив отримав 01.08.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту АТ "Укрпошта" № 643.

Отже, строк для подачі заперечення на відповідь на відзив до 11.08.2023.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2021 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - позивач, постачальник, ПАТ «Укртатнафта») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНК ПРОМ» (далі - відповідач, покупець, ТОВ «ЛІНК ПРОМ») укладено Договір поставки нафтопродуктів №192/2/2118 (далі Договір, а.с.15-17).

За умовами пункту 1.1 розділу 1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю нафтопродукти (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими Сторонами в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що поставка Товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних Сторонами. Зобов`язання Постачальника по поставці Товару вважаються виконаними, право власності на Товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від Постачальника до Покупця з моменту підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів.

Згідно п. 4.2 договору, оплата Товару може бути здійснена Покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки Товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена Покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі Постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки Товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів.

За домовленістю Сторін допускаються інші форми розрахунків, які не заборонені чинним законодавством України (п.4.3. договору).

У відповідності до розділу 6 договору, жодна із Сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання викликане обставинами форс-мажору, включаючи, але не обмежуючись такими: повінню, пожежею, землетрусом, війною або військовими діями або іншими, що не залежать від Сторін обставинами, що виникли після укладення Договору і перешкоджають належному виконанню зобов`язань Сторін. Якщо будь-яка з таких обставин безпосередньо спричинила невиконання зобов`язань в строки, встановлені цим Договором то ці строки пропорційно подовжуються на час дії відповідних обставин. Якщо ці обставини триватимуть більше одного місяця, то кожна зі Сторін буде мати право відмовитися від подальшого виконання зобов`язання за Договором та / або розірвати Договір в односторонньому порядку, і, в цьому випадку, жодна зі Сторін не матиме право на відшкодування іншою Стороною можливих збитків. Однак, виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови Покупця оплатити фактично поставлений Постачальником Товар.

Сторона, яка не виконала зобов`язання за цим Договором, повинна негайно сповістити іншу Сторону. Доказом настання та/або припинення дії обставин форс-мажору є документ, виданий регіональною Торгово-промисловою палатою (її відділенням) або уповноваженим державним органом. Положення цього розділу не застосовуються, якщо обставини форс-мажору наступили протягом строку прострочення виконання зобов`язань Стороною, яка на них посилається.

У відповідності до п.п.7.1.- 7.2. договору, строк дії Договору: з моменту підписання Сторонами по 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення. Будь-яка зі Сторін має право в односторонньому порядку розірвати даний Договір, повідомивши про це іншу Сторону не менше, ніж за 14 календарних днів до передбачуваної дати розірвання.

Всі спірні питання, що виникають при виконанні цього Договору, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами. У разі недосягнення згоди спірні питання розглядаються відповідно до чинного законодавства України (п.8.3. договору).

За Договором поставки нафтопродуктів ПАТ «Укртатнафта» поставило, а ТОВ «ЛІНК ПРОМ» прийняло нафтопродукти згідно наступних документів:

1.Специфікація на поставку Товару від 01.07.2021 (Додаток №1/07 до договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021) та Акт №1/07 від 31.07.2021 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 (а.с.18, 20);

2. Специфікація на поставку Товару від 01.08.2021 (Додаток №1/08 до договору поставку нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021) та Акт №1/08 від 31.08.2021 року приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 (а.с.19, 21).

Специфікації та акти приймання-передачі нафтопродуктів підписані відповідачем. Жодних претензій та зауважень щодо кількості, якості та порядку поставки нафтопродуктів у ТОВ «ЛІНК ПРОМ» - відсутні.

Товар отриманий Покупцем по всіх вище вказаних специфікаціях до цього часу не оплачений.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10.04.2023 надіслав відповідачеві Рахунок-фактуру №90789459 від 31.07.2021 року на суму 215 863,31 грн. з ПДВ; Рахунок-фактуру №90805967 від 31.08.2021 року на суму 148 775,54 грн. з ПДВ; Рахунок-фактуру №90805966 від 31.08.2021 року на суму 141 354,05 грн. з ПДВ, що підтверджується описом-вкладенням, фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта» №536 від 10.04.2023 року (А.с.22-25). Відправлення вручене 20.04.2023 відповідачеві особисто, що підтверджується трекінгом відправлення №536 з сайту АТ «Укрпошта» (а.с.26).

З метою досудового врегулювання спору, 02.02.2023 ПАТ «Укртатнафта» направлено до відповідача Претензію №14-05/319 від 01.02.2023 на суму 505 992,90 грн., що підтверджується описом-вкладенням та накладною АТ «Укрпошта» №856 від 02.02.2023 (а.с.27-29). Претензія отримана відповідачем 10.02.2023 особисто, що підтверджується тренінгом відправлення №856 з сайту АТ «Укрпошта» (а.с.30).

Листом за вих. №45 від 02.03.2023 (а.с.31) відповідач відмовився виконати вимоги претензії щодо перерахування заборгованості до ПАТ «Укртатнафта», посилаючись нібито на недотримання претензії вимогам частини 5 статті 222 ГК України.

З доводів позивача слідує, що на день розгляду справи основна заборгованість становить 505992,90 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 505992,90 грн заборгованості.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 7589,90 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Щодо тверджень відповідача стосовно порушення процедури досудового врегулювання спору та передчасності позовних вимог, судом враховано наступне.

За умовами Договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 сторонами не передбачено процедури досудового врегулювання спору.

В пункті 8.3 Договору зазначено, що «Всі спірні питання, що виникають при виконанні цього Договору, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами. У разі недосягнення згоди спірні питання розглядаються відповідно до чинного законодавства України».

Частиною 1 статті 19 ГПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

В той же час, частиною 2 статті 19 ГПК України внормовано, що особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 222 ГК України, а саме учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином, спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України та статтею 4 ГПК України.

Як слідує з матеріалів справи, ПАТ «Укртатнафта» скористалось своїм правом та направило до ТОВ «ЛІНК ПРОМ» претензію №14-05/319 від 01.02.2023, яку відповідач згідно листа за вих. №45 від 02.03.2023 отримав та відмовився виконати, незважаючи на те що дана претензія була підписана уповноваженим представником ПАТ «Укртатнафта» та підтверджується долученими до Претензії копіями Довіреності №14/03-20 від 27.12.2022 та Свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності серії КС №7659/10 від 19.04.2019.

Отже, спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.

Щодо тверджень відповідача стосовно відсутності факту порушення прав чи інтересів позивача, судом враховано наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, оплата Товару може бути здійснена Покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки Товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена Покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі Постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки Товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів.

Згідно Акту №1/07 від 31.07.2021 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 та Акту №1/08 від 31.08.2021 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 - поставка товару (нафтопродуктів) відбулась в липні-серпні 2021 року.

За фактом здійснення поставки ПАТ «Укртатнафта» виставило відповідні рахунки на оплату: №90789459 від 31.07.2021 на суму 215 863,31 грн. з ПДВ; №90805967 від 31.08.2021 на суму 148 775,54 грн. з ПДВ; №90805966 від 31.08.2021 на суму 141 354,05 грн. з ПДВ.

10.04.2023 року ПАТ «Укртатнафта» направило вказані рахунки-фактури на юридичну адресу ТОВ «ЛІНК ПРОМ» згідно опису-вкладення, фіскального чеку та накладної АТ «Укрпошта» №536 від 10.04.2023,і які були вручені 20.04.2023 відповідачеві особисто.

Зазначене спростовує твердження відповідача про неотримання ним рахунків-фактур на оплату заборгованості.

Разом з цим, в будь-якому випадку, обов`язок ТОВ «ЛІНК ПРОМ» оплатити отриманий товар, окрім Договору, випливає з вимог діючого законодавства.

При цьому, суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (постанова Верховного Суду у справі від 29.04.2020 №920/1343/21, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та інші).

Наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17).

Крім того, в розділі 9 «АДРЕСА ТА РЕКВІЗИТИ СТОРІН» Договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 року прописано одразу три банківських рахунки ПАТ «Укртатнафта» за якими ТОВ «ЛІНК ПРОМ» могло оплатити поставлені нафтопродукти.

Відтак, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що у останнього не настав строк виконання зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 по оплаті отриманого липні-серпні 2021 товару.

В будь-якому випадку за умовами договору, такий строк настав зі спливом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів.

Щодо тверджень відповідача стосовно наявності форс-мажорних обставин, судом враховано наступне.

На думку Відповідача, доказом настання обставин форс-мажору (непереборної сили) є лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Враховуючи це, ТПП Україні підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарсько діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншими зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го сталі неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Судом встановлено, що на офіційному сайті ТПП України розміщено таку інформацію:

- ТПП України враховуючи надзвичайно складну ситуацію, з якою зіткнулась наша країна, ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

- з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Наведене надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується;

- даний лист особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами, пов`язаними із військовою агресією російської федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом;

- при цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку, встановленого Регламентом, https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №904/3886/21 від 25.01.2022, №917/1053/18 від 16.07.2019, №913/20/21 від 09.11.2021.

Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання сторонами свого обов`язку.

Відтак, суд зазначає, що одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.

Не є достатнім формальне посилання на лист ТПП, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності (Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21.).

Відповідачем не надано доказів засвідчення обставин форс-мажорну (обставин непереборної сили) регіональною торгово-промисловою палатою в межах Договору поставки нафтопродуктів №192/2/2118 від 01.03.2021 року, укладеного між ПАТ «Укртатнафта» та ТОВ «ЛІНК ПРОМ».

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження зниження своєї фінансової спроможності. До того ж, Верховний Суд України в Постанові від 21.07.2021 по справі №912/3323/20 зазначив, що відсутність коштів на оплату за договором не є підставою для звільнення від відповідальності в розумінні частини 2 статті 617 ЦК України та частини 2 статті 218 ГК України, а також не може вважатись форс-мажором.

У зв`язку з встановленими обставинами суд відхиляє доводи відповідача про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром (вулиця Лісова,2, село Старі Кошари, Ковельський район, Волинська область, 45033, ) на користь Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укрнафта (вулиця Свіштовська,3, місто Кременчук, Полтавська область, 39610, ) 505992,90 грн. (п`ятсот п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 90 копійок) заборгованості та 7589,90 грн. (сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 90 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар