РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023Справа № 910/9231/23
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14, Ідентифікаційний код юридичної особи 38727770) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (65481, Одеська обл., місто Южне, ВУЛИЦЯ БЕРЕГОВА, будинок 11, Ідентифікаційний код юридичної особи 38728549)
до проДержавної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 14, Ідентифікаційний код юридичної особи 41886120) стягнення збитків у розмірі 4 454 грн. 64 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (надалі також - «Відповідач») про стягнення збитків у розмірі 4 454 грн. 64 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за період користування майном з 22.11.2020 року по 10.12.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9231/23, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

06.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

10.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.06.2023 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень 20.06.2023 р., 21.06.2023 р. уповноваженим представникам сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

21 листопада 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (орендодавець) та Державною службою морського та річкового транспорту України (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: ДК 021:2015-70220000-9 "Послуги з надання в оренду чи лізингу нежитлової нерухомості", а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601 (далі - Майно), інв. № 1140, загальною площею 59,10 кв. м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що обліковується на балансі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - Позивач, Адміністрація, Балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з Актом оцінки нерухомого майна Балансоутримувача від 22.08.2019 та становить 215 325,55 (двісті п`ятнадцять тисяч триста двадцять п`ять) гривень 55 коп. (а.с.10-14)

Положеннями пункту 2.1. договору оренди визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Умовами п. 5.10. договору оренди, передбачено, що орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю. Компенсація витрат зі сплати податку на землю здійснюється орендарем відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 10.1. договору оренди, цей договір укладено терміном на 1 (рік), який діє з моменту підписання його сторонами. При цьому, п. 10.4. договору оренди передбачена можливість його пролонгації у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що підтверджується Актом приймання - передавання від 21.11.2019 року. (а.с.15)

На виконання умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року Орендар повернув, а Орендодавець в свою чергу прийняв із користування нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що підтверджується Актом приймання - передавання від 10.12.2020 року. (а.с.16)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 року по справі №910/6138/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року, визнано укладеним між Державною службою морського та річкового транспорту України та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації морського порту Південний) договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у запропонованій позивачем редакції. (а.с.17-44)

Відповідно до п.1.1 Договору Балансоутримувач забезпечує утримання будівлі з прибудинковою територією (далі - Будівля) за адресою: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, в якій знаходиться орендоване Орендарем за Договором оренди державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601 (інв. № 1140), загальною площею 59,10 кв.м. (далі - Майно), яке перебуває на балансі Балансоутримувача, а Орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача на утримання Будівлі та за орендоване Майно, згідно з Договором оренди та Додатком № 1 - "Розрахунок", який є невід`ємною частиною Договору.

Загальна вартість цього Договору становить 63 799,82 грн. (шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять грн., 82 коп.) без ПДВ, крім того ПДВ 12 759,96 грн. (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять грн., 96 коп.), разом ціна цього Договору становить 76 559,78 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять грн., 78 коп.) грн. з ПДВ., та визначена Сторонами на підставі Додатку № 1 - "Розрахунок", який є невід`ємною частиною Договору. (п.4.1 Договору)

Згідно з п.4.2 Договору Орендар зобов`язується здійснювати оплату за цим Договором протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку Орендарем, виставленого Балансоутримувачем на підставі Актів наданих послуг Балансоутримувача за утримання Будівлі, за орендовану Орендарем площу цій Будівлі за Договором оренди.

Нарахування ПДВ на суму плати за утримання орендованого майна за цим Договором здійснюється згідно з чинним законодавством України.

У п.4.3 Договору визначено, що за підсумками наданих послуг Балансоутримувач складає Акт наданих послуг у двох примірниках, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання Акту наданих послуг.

Листом №4688/27-04-04/вих від 21.12.2020 року Позивач надіслав на адресу Відповідача акти приймання - передачі виконаних послуг за надані комунальні послуги від 10.12.2020 року за період з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р. на суму 81 014 грн. 42 коп., що підтверджується накладною №2267074, яка була отримана 22.12.2020 року. (а.с.63-67)

Позивачем надіслано на адресу Відповідача претензію №442/27-01-05/вих від 10.02.2021 р. з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 81014 грн. 42 коп., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення 15.02.2021 року. (а.с.68-72)

Листом №995/27-01-05/вих від 02.08.2022 р. Південна філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулась до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з вимогою сплатити заборгованість. (а.с.73- 74) У відповідь на який останній листом №161/27/ОВ від 30.08.2022 року повідомив, що сума заборгованості у розмірі 81014 грн. 42 коп. зумовлена не умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, проте ним було сплачено грошові кошти у розмірі 76 559 грн. 78 коп. у добровільному порядку, а тому зобов`язання виконані у повному обсязі. (а.с.75-80)

Листом №1181/27-01-058/вих від 19.09.2022 року Позивач повідомив про необхідність сплати заборгованості у розмірі 4454 грн. 64 коп. (а.с.81-83) У відповідь на який Відповідач листом №1744/27/вх від 07.10.2022 року повідомив про відсутність заборгованості. (а.с.84-87)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в порушення умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року Відповідачем не було здійснено відшкодування витрат Балансоутримувача у повному обсязі за період з 22.11.2020 року по 10.12.2020 року. За таких підстав, просить суд стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на його користь збитки у розмірі 4 454 грн. 64 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що сума заборгованості у розмірі 4 454 грн. 64 коп. не відповідає умовам Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, які не були укладені на період з 21.11.2020 р. по 10.12.2020 р., а розрахунки між сторонами проводяться на договірній основі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що підтверджується Актом приймання - передавання від 21.11.2019 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печаткою підприємства Позивача без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.15)

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п.10.1 Договору оренди цей Договір укладено терміном на 1 (один) рік, який діє з моменту підписання його сторонами.

У разі відсутності заяви однієт із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які бути передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об?єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін. (п.10.4 Договору)

Згідно з п.10.6 Договору чинність цього Договору припиняється внаслідок.

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі орендованого Майна;

- достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду;

- у разі ліквідації Орендаря ;

- в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

У разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу. (п.10.9 Договору)

Листом №08-06-05271 від 19.11.2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях повідомило Позивача та Відповідача про прийняття рішення про не продовження Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року й необхідність Орендаря повернути майно з оренди. (а.с.45)

Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму, якщо ним є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина), оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, у разі дострокового припинення цього Договору, у Відповідача виникає обов`язок повернути Орендодавцю майно з оренди, оскільки Договір припинив свою дію, внаслідок чого Орендар втратив право на користування об`єктом оренди.

На виконання умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року Орендар повернув, а Орендодавець в свою чергу прийняв із користування нежитлові приміщення в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що підтверджується Актом приймання - передавання від 10.12.2020 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печаткою підприємства Позивача без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.16)

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року припинив свою дію з моменту підписання Сторонами Акту приймання - передавання від 10.12.2020 року, тобто 10.12.2020 року, а тому Відповідач зобов`язаний сплатити оренду плату й відшкодувати комунальні платежі за фактичне користування приміщенням.

Відповідно до п.5.10 Договору оренди Орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов?язані з утриманням орендованого Майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю. Компенсація витрат зі сплати податку на землю здійснюється Орендарем відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази понесення Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» витрат на утримання нежитлових приміщень в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11. (а.с.48-53)

Листом №4688/27-04-04/вих від 21.12.2020 року Позивач надіслав на адресу Відповідача акти приймання - передачі виконаних послуг за надані комунальні послуги від 10.12.2020 року за період з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р. на суму 81 014 грн. 42 коп., що підтверджується накладною №2267074, яка була отримана 22.12.2020 року. (а.с.63-67)

Позивачем надіслано на адресу Відповідача претензію №442/27-01-05/вих від 10.02.2021 р. з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 81 014 грн. 42 коп., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення 15.02.2021 року. (а.с.68-72)

Листом №995/27-01-05/вих від 02.08.2022 р. Південна філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулась до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з вимогою сплатити заборгованість. (а.с.73- 74) У відповідь на який останній листом №161/27/ОВ від 30.08.2022 року повідомив, що сума заборгованості у розмірі 81014 грн. 42 коп. зумовлена не умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, проте ним було сплачено грошові кошти у розмірі 76 559 грн. 78 коп. у добровільному порядку, а тому зобов`язання виконані у повному обсязі. (а.с.75-80)

Листом №1181/27-01-058/вих від 19.09.2022 року Позивач повідомив про необхідність сплати заборгованості у розмірі 4454 грн. 64 коп. (а.с.81-83) У відповідь на який Відповідач листом №1744/27/вх від 07.10.2022 року повідомив про відсутність заборгованості. (а.с.84-87)

Таким чином, Суд зазначає, що сума відшкодування витрат Блансоутримувача за користування об`єктом оренди - нежитловими приміщеннями в будівлі корпусу № 601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, переданими на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року за період з 22.11.2020 року по 10.12.2020 року становить 81 014 грн. 42 коп., яка була сплачена Відповідачем частково у розмірі 76 559 грн. 78 коп., що підтверджується платіжним дорученням №462 від 14.07.2022 року. (а.с.78)

Таким чином, заборгованість Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України перед Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з відшкодування витрат Блансоутримувача за період з 22.11.2020 року по 10.12.2020 року становить 4 454 грн. 64 коп.

В той же час, при зверненні до суду з вказаним позовом Позивач просив суд стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на його користь збитки у розмірі 4 454 грн. 64 коп.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, Суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 висловила правову позицію про те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що сума у розмірі 4 454 грн. 64 коп. не є збитками у розумінні норм чинного законодавства України, а є сумою заборгованості з відшкодування витрат Блансоутримувача за період з 22.11.2020 року по 10.12.2020 року, яка регулюється нормами глави 58 Цивільного кодексу України, при прийнятті рішення у даній справі Судом самостійно здійснено правильну правову кваліфікацію правовідносин сторін та застосовано для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з відшкодування витрат Блансоутримувача у розмірі 4 454 грн. 64 коп.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, що сума заборгованості у розмірі 4 454 грн. 64 коп. не відповідає умовам Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5 від 21.11.2019 року та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, які не були укладені на період з 21.11.2020 р. по 10.12.2020 р., а розрахунки між сторонами проводяться на договірній основі, оскільки вказані витрати балансоутримувача виникли не на підставі договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, укладеного рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 року по справі №910/6138/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року. Так, згідно з ст.187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачене угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Враховуючи викладене, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна набрав чинності 06.06.2022 року, проте правовідносини сторін з оренди нерухомого майна виникли з моменту укладення Договору оренди 21.11.2019 року.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, не здійснив оплату по відшкодуванню витрат на утримання приміщення в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання приміщення у розмірі 4 454 грн. 64 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення збитків у розмірі 4 454 грн. 64 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 14, Ідентифікаційний код юридичної особи 41886120) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14, Ідентифікаційний код юридичної особи 38727770) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (65481, Одеська обл., місто Южне, ВУЛИЦЯ БЕРЕГОВА, будинок 11, Ідентифікаційний код юридичної особи 38728549) заборгованість по відшкодуванню витрат на утримання приміщення у розмірі 4 454 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 64 (шістдесят чотири) коп. та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21 серпня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин