ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2023м. ХарківСправа № 922/2315/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАУН" (вул. Алчевських, буд. 39, м. Харків, 61002; )
до Фізичної особи-підприємця Жилінської Ірини Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення 102340,91 грн,
за участю представників:

позивача - Андрійко О.В.,

відповідача - Гужва ЯМ.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАУН" 01.06.2023 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Жилінської Ірини Василівни про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 01.02.2020 № 01/02 за період з лютого 2022 року по 02.02.2023 в розмірі 102340,91 грн, з яких: 101343,75 грн - заборгованість по орендній платі та 997,16 грн - плата за утримання орендованого нерухомого майна і надання комунальних послуг. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення п.п. 4.1-4.3 Договору та приписів чинного законодавства, не виконав зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.06.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАУН" було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/2315/23; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Одночасно повідомлено сторін, що судове засідання з розгляду справи відбудеться 04.07.2023 о 14:20.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 30.06.2023, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що у період, за який стягується заборгованість з орендної плати - з березня 2022 року по 02.02.2023 відповідач не користувалася та не мала можливості користуватися орендованим приміщенням. Попередні дії позивача (звільнення від орендної плати за домовленістю сторін до закінчення воєнного стану та направлення для підписання відповідної додаткової угоди) суперечать його подальшій поведінці (подання позову про стягнення орендної плати). Відповідач також зазначила, що у розрахунку заборгованості з орендної плати позивачем не було враховано попередню оплату відповідача, здійснену останнім за останній місяць оренди. Крім того, відповідач не погодилася з попереднім розрахунком судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00грн.

11.07.2023 позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача, в якій позивач виклав свої аргументи щодо заперечень відповідача проти позовних вимог.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.08.2023, представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.01.202 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАУН" (позивач) та Фізичною особою підприємцем Жилінською Іриною Василівною (відповідач) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 01/02, за умовами якого позивач, як орендодавець, передала, а відповідач, як орендар, прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 61,56 кв.м, а саме кімнату № 205, загальною площею 58,28 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 39 (далі об`єкт) для розміщення приміщень торгівельного та адміністративного призначення.

На виконання п. 2.3 Договору орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт на підставі Акту приймання-передачі від 01.02.2020.

Відповідно до п. 4.1 Договору, розмір орендної плати становив 18468,00 грн щомісячно по 300 грн за 1 квадратний метр.

Згідно з вищевказаним пунктом Договору, орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 1-го (першого) числа поточного місяця, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.5 Договору, нарахування орендної плати починається з дати підписання обома сторонами Акту приймання-передачі об`єкту оренди від орендодавця до орендаря і закінчується з дати підписання обома сторонами Акту приймання-передачі об`єкту оренди від орендаря до орендодавця.

Умовами п. 4.7 Договору визначено, що вартість комунальних послуг (газ, вода, електроенергія) не входить у розмір орендної плати об`єкту оренди.

Оплата спожитих комунальних послуг здійснюється орендарем з наступного місяця після підписання даного Договору, протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з моменту отримання від орендодавця рахунку щодо відшкодування витрат на комунальні послуги у розмірах, відповідно до спожитого на орендованій площі приміщення. Нарахування відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги починається з дня підписання сторонами даного Договору, на підставі наданих орендарем рахунків щодо відшкодування витрат на комунальні послуги (п. 4.8 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 18.05.2021, укладеною між орендодавцем і орендарем, у зв`язку з підвищенням вартості орендної плати з 01.06.2021, сторони дійшли згоди внести зміни до п. 4.1 основного Договору, виклавши його у наступній редакції: "Розмір орендної плати об`єкту оренди становить 21546,00 грн за 1 (один) квадратний метр".

Умови вказаної додаткової угоди почали діяти з 01.06.2021 (п. 2 Додаткової угоди № 1 від 18.05.2021).

Додатковою угодою № 2 від 31.08.2021 сторони внесли зміни до п. 1.1 основного Договору, виклавши його в наступній редакції: "...в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 28,75 кв.м, а саме: частину зали загальною площею 28,29 кв.м та місця загального користування загальною площею 0,46 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 39 ...".

Крім того, Додатковою угодою № 2 були внесені зміни до п. 4.1 основного Договору, шляхом викладення його в наступній редакції: "... розмір орендної плати об`єкту оренди становить 10062,50 грн щомісячної по 350,00 грн за 1 (один) квадратний метр..."

Умови вказаної додаткової угоди почали діяти з 01.09.2021 (п. 3 Додаткової угоди № 2 від 31.08.2021).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 31.08.2021, орендар повернув, а орендодавець прийняв приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 61,56 кв.м, а саме: кімнату № 205, загальною площею 58,28 кв.м та місця загального використання площею 3,28 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 39.

Згідно з Актом приймання-передачі від 01.09.2021, орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 28,75 кв.м, а саме: частину зали загальною площею 28,29 кв.м та місця загального користування загальною площею 0,46 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 39".

Акт є невід`ємною частиною Договору № 01/02 оренди нежитлових приміщень від 01.02.2020.

Додатковою угодою № 3 від 30.12.2021 були внесені зміни до п. 3.1 Договору, а саме визначено: "...даний договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2022...".

Актом приймання-передачі від 02.02.2023, орендар повернув, а орендодавець прийняв нежитлові приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 28,75 кв.м, а саме: частину зали загальною площею 28,29 кв.м та місця загального користування загальною площею 0,46 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, буд. 39".

Підписанням цього Акту сторони засвідчили припинення дії Договору оренди нежитлових приміщень № 01/02 від 0102.2020 за взаємною згодою.

Проте, відповідачем, як орендарем, залишилося невиконаним зобов`язання, передбачене п. 4.1-4.3 Договору щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди, внаслідок чого виникла заборгованість за період з березня 2022 року по 02.02.2023 в розмірі 101343,75 грн.

Крім того, відповідно до п. 4.8 Договору, за відповідачем утворилась заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з лютого 2022 року по січень 2023 року, яка становить 997,16 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що у період, за який стягується заборгованість з орендної плати (з березня 2022 року по 02 лютого 2023 року) вона, як орендар не користувалася та не мала можливості користуватися орендованим приміщенням.

Водночас, відповідачем не заперечується той факт, що між сторонами дійсно було укладено Договір оренди нежитлових приміщень від 01.02.2020 № 01/02, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення другого поверху з місцями загального користування, загальною площею 61,56 кв.м., а саме: кімнату № 205, загальною площею 58,28 кв.м та місця загального використання площею 3,28 кв.м за адресою : м. Харків, вулиця Алчевських, буд 39 (далі об`єкт) для розміщення приміщень торгівельного та адміністративного призначення.

Пунктом 1.2. Договору визначено цільове призначення об`єкту оренди розміщення приміщень торгівельного та адміністративного призначення.

Відповідач зазначає, що взяті в оренди приміщення нею використовувалися для здійснення господарської діяльності, основним видом якої була роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку.

Однак, з 24.02.2022, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та оголошення воєнного стану вона була вимушена припинити господарську діяльність, залишити орендоване приміщення та виїхати з міста з метою безпеки, збереження свого життя та здоров`я та своїх дітей.

Подальше перебування в орендованому приміщенні виявилося неможливим, оскільки з 24.02.2024 місто Харків та особливо центральна його частина, де перебуває об`єкт оренди, піддавалися масованим бомбардуванням.

Через вказані обставини вона була змушена терміново переїхала у смт Побузьке Кіровоградської області, де перебуває до цього часу, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Часу та можливості для звільнення орендованого приміщення від речей та його повернення за актом приймання-передачі не було до лютого 2022 року.

З того часу орендоване приміщення не використовувалося нею за цільовим призначенням. Господарська діяльність нею не проводилася, що відповідач підтверджує випискою банку за моїм рахунком за період з 24.02.2022 по 28.02.2023, згідно з якою жодних доходів за вказаний період вона не отримувала.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення ч. 6. ст. 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідач вважає, що невикористання нею орендованого приміщення підтверджується її фізичною відсутністю у м. Харкові від дати повномасштабного вторгнення (24.02.2022) та відсутністю будь-яких доходів від господарської діяльності, для якої було укладено Договір оренди, тому на підставі норми ч. 6 ст. 762 ЦК України вона, як орендар, повинна бути звільнена від плати за період з 24.02.2022 року по 02.02.2023 року.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача виходячи з наступного.

Так, предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та компенсації понесених позивачем комунальних послуг, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем, як орендарем, свого зобов`язання, визначеного п. 4.1-4.3 Договору.

Як встановлено судом, Договір оренди нежитлових приміщень № 01/02 від 01.02.2020 припинив свою дію з 02.02.2023 за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Приписами ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з матеріалами справи, метою оренди відповідачем нежитлового приміщення є ведення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною першою статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Зазначена норма права визначає підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату, зокрема, об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті, можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Отже, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. При цьому, обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Суд вважає недоречним застосування до спірних правовідносин п. 6 ст. 762 ЦК України з наступних підстав.

Відповідно до пункту 14 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, у редакції від 30.03.2020, наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Дана норма права визначає, що "наймач не звільняється від плати", а "наймач може бути звільненим від сплати", тобто конструкція "може бути звільнений" передбачає можливість звільнення від орендної плати за згодою та на розсуд наймодавця, а не його імперативний обов`язок.

За приписами ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 22.05.2019 у справі № 914/1248/12 та 11.07.2018 року у справі №905/1510/17 зазначив, що норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 548/1269/18 також суд зазначає, що тлумачення частини шостої статті 762 ЦК України свідчить, що звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним поширюється тільки на ті випадки, за яких зовсім неможливо користуватися предметом найму.

Також, відповідно до позиції Верховного суду у справі № 910/7495/16, запровадження надзвичайного режиму роботи банку не є абсолютною самостійною підставою для застосування норми ч. 6 ст. 762 ЦК України. Іншими словами, мета договору оренди приміщення полягає не лише в можливості використовувати його за цільовим призначенням.

У Постанові ВС у справі № 758/13953/14ц від 05.07.2019, зокрема, зазначено, що орендар посилався на те, що не міг використовувати приміщення на Хрещатику в Києві через масові заворушення, що відбувалися в центрі Києва у 2013 р. В цій ситуації було прийняте рішення розірвати договір оренди, передати приміщення орендодавцю та повернути кошти, які були сплачені наперед. Незважаючи на своє рішення, орендар більше ніж місяць займав орендоване приміщення та лише після цього підписав акт прийому-передачі. Суди встановили, що орендар мав доступ до приміщення та міг його звільнити в будь-який час, але цього не зробив. Таким чином, у цій ситуації касаційний суд не застосував положення ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Отже, з аналізу судової практики можна зробити такі висновки: 1) звільнення від сплати орендної плати відбувається переважно у разі повної неможливості доступу до приміщення, навіть незважаючи на той факт, що орендар у зв`язку з форс-мажорними обставинами не може здійснювати там свою звичайну господарську діяльність; 2) наявність майна орендаря в орендованому приміщенні свідчить про користування об`єктом оренди.

Протягом усього часу оренди, до фактичного припинення Договірних правовідносин (повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі від 02.02.2023) відповідач користувався об`єктом оренди, належне відповідачу майно знаходилося в орендованому відповідачем приміщенні, яке належить позивачу. Неможливість здійснення господарської діяльності ніяким чином не підтверджується з боку відповідача.

При цьому, державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Жилінської Ірини Василівни припинено за її рішенням лише 16.05.2023, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 16.05.2023 за №001238051. Перебування відповідача за межами міста Харкова та отримання нею статусу тимчасово переміщеної особи не є належними доказами безумовної неможливості використання нею об`єкта оренди. Відповідачем не наведено достатніх обґрунтованих причин того, чому вона не мала можливості повернути об`єкт оренди раніше ніж 02.02.2023, повідомивши орендодавця про неможливість подальшого використання об`єкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Відповідач стверджує про те, що у неї була усна домовленість з позивачем про те, що з 24.02.2022 до завершення воєнного стану в Україні відповідач буде звільнена від орендної плати. 26.08.2022 на електронну пошту відповідача від Мартовицької Олександри (яка на той час була директором ТОВ "МАУН") надійшов лист, яким було відправлено Додаткову угоду, датовану 01.03.2022 про звільнення від орендної плати до завершення воєнного стану в Україні. Відповідно до запропонованої Додаткової угоди № 4 до Договору № 01/02 оренди нежитлових приміщень від 01.02.2020, сторони дійшли згоди звільнити орендаря від сплати оренди та комунальних послуг в період з 01.03.2022 до моменту завершення воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (з наступними змінами та доповненнями)" (п. 1 Додаткової угоди), та призупинити дію Розділу 4 та п. 6.2.1 Договору № 01/02 оренди нежитлових приміщень від 01.02.2020, в період з 01.03 2022 і до моменту завершення воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (з наступними змінами та доповненнями)" (п. 2 Додаткової угоди) (Додаткова угода № 4 до Договору № 01/02).

Відповідач стверджує, що підписала вказану Додаткову угоду у двох примірниках та відправила позивачу Укрпоштою простим листом. З того часу вона була впевнена, що її звільнення від орендної плати є документально оформленим, хоча примірник із підписом позивача вона так і не отримала. Будь-яких доказів на підтверження вищевикладених обставин відповідачем до матеріалів справи долучено не було.

Однак, як вбачається з матеріалів долучених в обґрунтування відповіді на відзив, позивач посилається на Додаткову угоду від 01.03.2022, стороною якої є, зокрема, позивач - ТОВ "МАУН", в особі директора Субота І.І. Разом з цим, відповідач стверджує, що ініціатором укладення цієї угоди була Мартовицька О.Ю., яка є директором ТОВ "МАУН", та яка направила вказану Додаткову угоду на електронну адресу відповідача.

Відповідно до умов договору п.8.8 : Внесення змін та доповнень до даного Договору здійснюється шляхом укладення Додаткових угод, які є невід"ємною частиною даного Договору та мають бути підписані обома Сторонами.

Судом встановлено ,що відповідачем було отримано не підписаний проект Додаткової угоди з боку позивача , а також не має доказів про направлення вищевказаної Додаткової угоди підписаної з боку відповідача. Про наявність якої заперечує позивач . Отже матеріали справи не містять підписаної обома сторонами Додаткової угоди , що протиричить умовам Договору щодо укладення змін та доповнень до нього.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, в їх сукупності, суд вважає доводи відповідача про досягнення між сторонами певної домовленості щодо укладення Додаткової угоди про звільнення відповідача від сплати орендної плати за домовленістю сторін такими, що не недоведені належними доказами.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд встановив, що передоплата за останній місяць оренди була врахована позивачем під час розрахунку суми боргу, як оплата за лютий місяць 2022 року та нарахування суми заборгованості за оренду приміщень розпочав з березня 2022р.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відновимо до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАУН" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Жилінської Ірини Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАУН" (вул. Алчевських, буд. 39, м. Харків, 61002; ) - заборгованість за Договором оренди нежитлового приміщення від 01.02.2020 № 01/02 за період з лютого 2022 року по 02.02.2023 в розмірі 102340,91 грн (з яких: 101343,75 грн - заборгованість по орендній платі та 997,16 грн - плата за утримання орендованого нерухомого майна і надання комунальних послуг); витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "04" вересня 2023 р.

Суддя Н.М. Кухар