УХВАЛА

30 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 911/932/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради (далі - скаржник)

на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023

у справі №911/932/22

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс"

про розірвання договорів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради 21.08.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, скаржником додано до скарги клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) Верховний Суд встановив таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судових рішень на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судами не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначеного законом належного обґрунтування по підставам касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування, яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Так, у поданій касаційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно було досліджено докази, що спричинило ухвалення рішень, які наразі оскаржуються. Скаржник в скарзі посилається на низку норм, зокрема, на пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України, частину другу статті 218 ГК України, статтю 617 ЦК України, тощо. Крім того, скаржник зазначає, що судами не досліджено зібрані у справі докази, що мало наслідком невірне застосування норм матеріального права; судами було застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та посилається на висновки Верховного Суду викладені в постановах, зокрема, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 21.09.2022 у справі №911/589/21, тощо. Проте, без конкретизації про застосування яких саме норм права йдеться в зазначених вище висновках викладених у постановах Верховного Суду та що саме не було враховано в оскаржуваних судових рішеннях судами, без конкретизації, які зібрані у справі докази не досліджені судами, що могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права, та без уточнення до яких саме пунктів частини другої статті 287 ГПК України відносяться зазначені ним підстави касаційного оскарження у взаємозв`язку з частинами першою, третьою статті 310 ГПК України.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Системний аналіз вище наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).

Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та навести належне обґрунтування необхідності відкриття касаційного провадження із зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, визначену (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.

Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради в прохальній частині касаційної скарги просить Суд: рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень статей 290, 308 ГПК України дає підстави для висновку, що особа, яка подає касаційну скаргу має конкретно визначено, повно та однозначно вказати як судові рішення, що оскаржуються так і вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. Тобто касаційна скарга має містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються з датою прийняття, а й інформацію про те в якій саме частині судові рішення оскаржуються, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Від предмету оскарження судових рішень, меж (повністю, частково) та вимог їх оскарження залежить, як розмір сплати судового збору, адже так визначається об`єкт сплати судового збору так і межі перегляду справи та повноваження суду касаційної інстанції.

Проте, подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає, оскільки скаржник, окрім того, що не погоджується з рішенням Господарського суду Київської області від 17.11.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22 не зазначає вимог щодо оскаржуваних судових рішень та які повноваження Суд має застосувати за результатами перегляду цих оскаржуваних судових рішень.

Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на скаржника, а касаційна скарга не містить однозначної інформації про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень, Суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнення прохальної частини касаційної скарги, з урахуванням наведених вище вимог.

Також, згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру було встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру було встановлено: 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом першим частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною четвертою статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

На час подання позову статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2 481, 00 грн.

В прохальній частині касаційної скарги скаржник виклав свої вимоги до Суду в такій редакції:

"2. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17 листопада 2022 року по справі №911/932/22.

3. Скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20 червня 2023 року по справі №911/932/22.

4. Направити справу №911/932/22 на новий розгляд до Господарського суду Київської області.".

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позивач звернувся до суду з позовом, із урахуванням усіх заяв про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, в якому просив:

- розірвати договори поставки №№70/3210, 71/3210;

- стягнути з відповідача за договором поставки №70/3210 суму попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 37 259 280, 00 грн, суму штрафу у розмірі 2 608 149, 60 грн, суму пені у розмірі 3 092 520, 24 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2 192 224, 26 грн, суму 3% річних у розмірі 254 179, 75 грн та суму штрафу (згідно з п. 4.4. договору) у розмірі 37 259 280, 00 грн;

- стягнути з відповідача за договором поставки №71/3210 суму штрафу у розмірі 931 980, 00 грн, суму пені у розмірі 1 105 062, 00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 783 355, 82 грн, суму 3% річних у розмірі 90 827, 01 грн та суму штрафу (згідно з п. 4.4. договору) у розмірі 13 314 000, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22, провадження у справі в частині стягнення попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки №70/3210 у розмірі 37 259 280, 00 грн закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З урахуванням викладеного, Суд звертає увагу, що розрахунок судового збору, що належить до сплати за подання касаційної скарги залежить від вимог скаржника і меж оскарження судових рішень. Скаржник просить рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22 скасувати. Водночас скаржником не зазначено чи повністю оскаржуються судові рішення чи частково, з урахуванням того, що провадження у справі в частині стягнення попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки №70/3210 у розмірі 37 259 280, 00 грн закрито. У задоволенні решти позовних вимог (про розірвання договорів поставки №№70/3210, 71/3210; стягнення з відповідача за договором поставки № 70/3210 штрафу в розмірі 2 608 149, 60 грн, пені в розмірі 3 092 520, 24 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 192 224, 26 грн, 3% річних у розмірі 254 179, 75 грн та штрафу (згідно з п. 4.4. договору) в розмірі 37 259 280, 00 грн; стягнення з відповідача за договором поставки №71/3210 штрафу в розмірі 931 980, 00 грн, пені у розмірі 1 105 062, 00 грн, інфляційних втрат у розмірі 783 355, 82 грн, 3% річних у розмірі 90 827, 01 грн та штрафу (згідно з п. 4.4. договору) в розмірі 13 314 000, 00 грн) відмовлено.

Верховний Суд констатує, що за подачу касаційної скарги необхідно сплачувати судовий збір, розмір сплати якого залежить від вимог та меж оскаржуваних судових рішень. Ураховуючи вище вказане в цій ухвалі щодо необхідності конкретизації скаржником своїх вимог до суду та меж касаційного оскарження судових рішень, Суд наводить порядок та формулу розрахунку судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру - (сума яка оскаржується скаржником х 1,5% + кількість вимог немайнового характеру х на суму 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначену на 2022 рік, за кожну немайнову вимогу) х 200%, сплата якого має бути перерахована за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом.

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Проте, скаржником додано до скарги клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що скаржник є комунальним некомерційним підприємством, фінансовим планом якого не передбачено та не затверджено оплату судового збору, а тому останній просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Верховний Суд розглянув клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, позивач не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір". Довід, що скаржник є комунальним некомерційним підприємством Судом, з огляду на положення пунктів 1-3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" відхиляється, оскільки рівність сторін є основною засадою господарського судочинства не залежно від організаційно-правової форми юридичної особи.

Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, і у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено, касаційна скарга також залишається в цій частині без руху для надання скаржнику строку на усунення встановлених недоліків.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги та клопотання про відстрочення сплати судового збору, вони підписані генеральним директором Пармоновою Іриною, проте, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань генеральним директором скаржника - є Парамонова Ірина Юріївна - керівник.

Враховуючи можливу технічну описку в прізвищі підписанта касаційної скарги та доданого до скарги клопотання, скаржнику слід уточнити прізвище особи, яка подає та підписує скаргу, та клопотання з доданням документів, що підтверджують її повноваження.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків, шляхом:

- надання касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, визначену (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи/або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень у даній справі;

- уточнення вимог особи та меж оскарження судових рішень, відповідно до повноважень Суду передбачених статтею 308 ГПК України;

- надання документа на підтвердження сплати судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру - (сума яка оскаржується скаржником х 1,5% + кількість вимог немайнового характеру х на суму 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначену на 2022 рік, за кожну немайнову вимогу) х 200%, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом;

- уточнення прізвища особи, яка подає та підписує скаргу, та клопотання про відстрочення сплати судового збору, з доданням документів, що підтверджують її належні повноваження.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 123, 174, 234, 235, 287, 290, 292, 308 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 6, 8 Закону України "Про судовий збір", Верховний Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради про відстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №911/932/22 - залишити без руху.

3. Надати Комунальному некомерційному підприємству "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через підсистему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка,6.

4. Роз`яснити Комунальному некомерційному підприємству "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова