УХВАЛА

23 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 902/1128/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Вінницької міської ради - не з`явився,

Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області - не з`явився,

Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - не з`явився,

ОСОБА_1 - Соловей О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької міської ради

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 (у складі колегії суддів: Олексюк Г.Є. (головуючий), Гудак А.В., Мельник О.В.) з урахуванням ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 про виправлення описки

у справі № 902/1128/17

за позовом Вінницької міської ради

до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 ,

про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним акта,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Вінницька міська рада звернулася до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - Стрижавська селищна рада), Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру), у якому просила:

- визнати незаконним і скасувати рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності» в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га, розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Стрижавська селищна рада за відсутності правових підстав прийняла рішення про передачу земельної частки (паю) та видала державний акт на право власності на земельну ділянку особі ( ОСОБА_2 ), правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності» в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га, розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 ; визнано недійсним державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455. Відмовлено в задоволенні позовних вимог до ГУ Держгеокадастру.

ОСОБА_1 (особа, яка не брали участі у справі, щодо якої суд вирішив питання про її права та інтереси) звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 та призначено розгляд апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 ОСОБА_1 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 (із урахуванням ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 про виправлення описки) рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 скасовано в частині задоволення позову про визнання недійсним і скасування рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11, визнання недійсним державного акта на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, та стягнення витрат зі сплати судового збору. У цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 800,00 грн.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у червні 2023 року Вінницька міська рада подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023, а рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 902/1128/17 за касаційною скаргою Вінницької міської ради з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.08.2023.

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити оскаржене судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Вінницька міська рада, Стрижавська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

За змістом статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників зазначених учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 25.05.1995 Стрижавською селищною радою прийнято рішення про передачу в колективну власність КСП «Батьківщина» 1683,1 га землі сільськогосподарського призначення та видачу державного акта на право колективної власності на землю.

08.08.1995 прийнято Указ Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП «Батьківщина», оформленого протоколом від 18.07.1997 № 2, затверджено списки членів КСП «Батьківщина», які мають право на земельну частку (пай); до списку таких осіб включено членів КСП, які працюють у КСП «Батьківщина» не менше останніх трьох років, а також пенсіонерів КСП «Батьківщина», які працювали перед виходом на пенсію не менше трьох років. До списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), включено, у тому числі ОСОБА_2 включено до списку «Колгоспні пенсіонери, які померли з 08.1995 року», який є додатком до цього рішення.

14.08.1997 на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 30.07.1997 № 338 на ім`я ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВН № 0360549, що підтверджується записом в Книзі реєстрації сертифікатів по Стрижавській селищній раді.

Згідно з рішенням загальних зборів власників сертифікатів на території Стрижвської селищної ради, оформленим протоколом від 19.04.2001 № 3, затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в сільгосппідприємстві в кількості 619 чоловік. До зазначеного списку включено осіб, зокрема осіб, які померли з 08.1995 року по 1997 рік, у тому числі ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11, зокрема, затверджено технічну документацію з передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам сертифікатів у межах Стрижавської селищної ради; затверджено проект організації території земельних частко (паїв).

У списку власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) у межах Стрижавської селищної ради, що є додатком до рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11, значиться ОСОБА_2 , якій надається земельна частка (пай) 1,96 га.

Відповідно до технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «Центр експертиз та бізнесу «Капітал Інвест», земельна ділянка, яка підлягає формуванню у порядку відведення в натурі за рахунок земельної частки (паю), що була виділена на ім`я ОСОБА_2 , розташована у м. Вінниці (колишня територія Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області). Відповідно до списку власників сертифікатів, що мають право на земельну частку (пай) в межах Стрижавської селищної ради під № 446 зазначено прізвище ОСОБА_2 , якій надається земельна частка (пай) площею 1,96 га.

20.03.2002 на підставі рішення від 20.12.2001 Стрижавською селищною радою на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 455.

Як свідчить зміст свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2003, ОСОБА_1 (третя особа у справі) прийняла спадщину після ОСОБА_3 , а останній, у свою чергу, прийняв спадщину, зокрема у виді 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2

13.05.2015 відповідно до постанови Верховної Ради України змінено межі населених пунктів м. Вінниці та смт Стрижавка, внаслідок чого земельна ділянка № 446 входить до меж м. Вінниці.

Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 19.05.2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Батьківщина», розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах і належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцем якої був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у спадкоємниці відсутній оригінал сертифікату на земельну частку (пай).

27.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай), розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, що перебували у колективній власності КСП «Батьківщина», а на тепер перебувають на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2022 у справі № 127/10973/22 у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2022 у справі № 127/10973/22 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2, 51 в умовах кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, які перебували в колективній власності КСП «Батьківщина» смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, на тепер знаходяться на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Предметом позову у справі № 902/1128/17, що розглядається, є вимоги Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 у частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акта на право приватної власності на землю площею 1,96 га, розташованої на території Стрижавської селищної ради, ОСОБА_2 та визнання недійсним державного акта на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданого Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , обґрунтована відсутністю правових підстав для прийняття відповідного рішення щодо передачі земельної частки (паю) особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з підстав, наведених у позові, тому задовольнив його в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позовних вимог, мотивувавши рішення тим, що саме із моменту передачі землі в колективну власність КСП «Батьківщина», що відбулося 25.05.1995 на підставі рішення Стрижавської селищної ради, ОСОБА_2 , яка була членом цього КСП, за життя набула право на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «Батьківщина» площею 1, 96 га, ці обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не спростовано учасниками справи. Передача землі в колективну власність КСП «Батьківщина» відбулося за життя ОСОБА_2 , а всі подальші події і рішення загальних зборів КСП про включення її до списків і розпорядження РДА про видачу сертифіката на її ім`я, а в подальшому прийняття рішення про видачу на її ім`я державного акта на право приватної власності на землю лише підтверджували існування права, яке виникло за життя ОСОБА_2 . Той факт, що уточнення відповідних списків, подання їх на затвердження до райдержадміністрації та видача сертифікату на право на земельну частку (пай), зайняло певний час і фактично відбулося вже після смерті ОСОБА_2 , не могло позбавити її права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «Батьківщина», членом якого вона була. Оскільки, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право на земельну частку (пай), площею 1,96 га в землях, що перебували у колективній власності КСП «Батьківщина», відповідно це право було успадковане ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак увійшло до спадкової маси, яку після його смерті прийняла ОСОБА_1 , такі обставини підтверджуються, як матеріалами справи, так і обставинами, встановленими судовим рішення у справі № 127/10973/22, що набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 у частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акта на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 та визнання недійсним державного акту на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002 з підстав, наведених позивачем у позовній заяві.

У поданій касаційній скарзі Вінницька міська рада зазначила, зокрема, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 21, 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), та не враховано висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 17.03.2020 у справі №396/1683/18, від 30.06.2021 у справі № 283/187/19, від 23.09.2021 у справі № 563/1407/19, від 25.11.2021 у справі № 221/5839/18, за змістом яких право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Судом апеляційної інстанції не враховано, що ОСОБА_2 за життя не була включена у відповідні списки, тому не мала права на земельну частку (пай). Третя особа ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 за життя набула відповідне право, тому таке право не може бути предметом спадкування. Такі висновки наведено у постановах Верховного Суду від 26.11.2018 у справі № 392/1660/16-ц, від 20.02.2020 у справі № 544/1095/18, від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц, від 05.03.2021 у справі № 717/641/18,від 26.06.2018 у справі № 599/1833/150ц, від 03.07.2019 у справі № 179/2279/17, від 18.11.2020 у справі № 551/1075/17.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення у межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Проаналізувавши висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення у справі № 902/1128/17, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, виходячи з наступного.

Так, постановами Верховного Суду 17.03.2020 у справі № 396/1683/18, від 30.06.2021 у справі № 283/187/19, від 23.09.2021 у справі № 563/1407/19, від 25.11.2021 у справі № 221/5839/18, від 26.11.2018 у справі № 392/1660/16-ц, від 20.02.2020 у справі № 544/1095/18, від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц, від 05.03.2021 у справі № 717/641/18, від 26.06.2018 у справі № 599/1833/15-ц, від 03.07.2019 у справі № 179/2279/17, від 18.11.2020 у справі № 551/1075/17, залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовів фізичних осіб - спадкоємців про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки позивачами не надано доказів набуття спадкодавцями такого права (на земельну частку (пай) за життя.

Натомість у справі № 902/1128/17, що розглядається по-перше, предметом позову є вимога, заявлена органом місцевого самоврядування (Вінницькою міською радою), про визнання незаконним і скасування рішення Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності» в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акта на право приватної власності на землю площею 1,96 га, розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 та визнання недійсним державного акта на право власності на землю; по-друге, судом апеляційної інстанції при вирішенні спору установлено обставини набуття ОСОБА_2 за життя права на земельну частку (пай), площею 1,96 га в землях, що перебували у колективній власності КСП «Батьківщина», що в подальшому увійшло до спадкової маси, яку прийняла ОСОБА_1 - третя особа у справі, що, у тому числі, встановлено судовим рішенням у справі № 127/10973/22, що набрало законної сили. При цьому будь-яких обставин, що є підставою для визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта на право власності на землю, судом апеляційної інстанції установлено не було, а позивачем таких обставин у встановленому процесуальним законом порядку не доведено, що і стало підставою для відмови в позові.

Отже, аналіз висновків, зроблених у оскаржуваному судовому рішенні у справі № 902/1128/17, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Вінницької міської ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 з урахуванням ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 про виправлення описки у справі № 902/1128/17.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко