РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2023Справа № 50/155 (910/8184/23)

За позовною заявою Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна,84, ідентифікаційний номер 14313866)

до Державного підприємства "Завод "Генератор" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18, ідентифікаційний номер 14312453)

про стягнення збитків у розмірі 287 133,73грн.

в межах справи №50/155

За заявою Відкритого акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"

до Державного підприємства "Завод "Генератор" (ідентифікаційний номер 14312453)

про банкрутство

Головуючий суддя Мандичев Д.В.,

судді Івченко А.М.,

Ягічева Н.І.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №50/155 за заявою Відкритого акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" до Державного підприємства "Завод "Генератор" (ідентифікаційний номер 14312453) про банкрутство.

24.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" до Державного підприємства "Завод "Генератор" про стягнення 287 133,73грн. збитків.

З 20.05.2023 - 09.06.2023 суддя Ягічева Н.І. перебувала у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Позивач та відповідач були повідомлені про відкриття провадження у справі відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвала про відкриття провадження у справі вручена позивачу 20.06.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 693 з відміткою про вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала про відкриття провадження у справі вручена відповідачу 19.06.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 685 з відміткою про вручення відповідної ухвали суду.

05.07.2023 до суду від Державного підприємства "Завод "Генератор" надійшов відзив на позовну заяву.

19.07.2023 від Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2016 між Казенним підприємством «Науково-виробничий комплекс «Іскра» (далі - покупець) та Державним підприємством "Завод "Генератор" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 17/191-юр (далі разом із протоколом розбіжностей та додатковими угодами - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується виготовити та поставити клістрони «Хвиля 2-3» (UA КИУ-7 згідно ТУ У3.53-01-2015) (далі - вироби), а покупець - прийняти та оплатити вироби, за кількістю та за ціною і в строки, обумовлені специфікацією (додатком № 1 до цього договору), які є невід`ємною частиною цього договору, на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору (у редакції додаткової угоди № 3 до договору від 29.12.2017) підставою для укладання договору є державні контракти на виготовлення РЛС узгоджені з МОУ.

Відповідно п. 5.2. договору (у редакції додаткової угоди № 2 від 22.02.2017) розрахунки здійснюються шляхом попередньої оплати покупцем у розмірі 60% від орієнтовної вартості виробів у відповідності зі специфікацією (додаток №1), остаточний розрахунок здійснюється згідно розрахунково-калькуляційних матеріалів, наданих постачальником та зафіксована у посвідченні ПЗ №637. Підставою для перерахування попередньої оплати є рахунок виставлений покупцю.

Пунктом 3.5. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 18.11.2016) передбачено, що постачання виробів здійснюється протягом 30 календарних днів з дати попередньої оплати.

За змістом пункту 4.3 договору рівень договірної ціни на продукцію визначається ПЗ № 637.

У пункті 10.4. договору визначено, що договір набирає сили з моменту його підписання сторонами, скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2018.

Відповідно до специфікації (додаток № 1 до договору) відповідач мав поставити наступний товар, а саме: клістрони «Хвиля 2-3» (UA КИУ-7) (згідно ТУ УЗ. 53-1-2015) у кількості 16 шт. на загальну суму 29 880 000,00 грн.

Із матеріалів справи слідує, що 28.04.2018 відповідач поставив позивачу товар на суму 1 867 500,00 грн. (у тому числі 311 250,00 грн. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною від 28.04.2018 № 387.

У свою чергу, позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти на суму 1 722 802,38 грн. (у тому числі 287 133,73 грн. ПДВ) відповідно до платіжних доручень від 05.04.2018 № 3144, від 25.06.2018 № 6141.

Звернувшись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що при здійсненні операцій з постачання товарів відповідач в установлені терміни не склав податкову накладну на загальну суму 1 722 802,38 грн. (у тому числі 287 133,73 грн. ПДВ) та не зареєстрував її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим спричинив позивачу збитки у вигляді неотриманого податкового кредиту.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позивач не здійснив передоплату товару в розмірі 60 % та сплатив кошти за поставлений товар лише 25.06.2018. У той же час, відповідач реєстрував податкову накладну, однак у травні 2018 року отримав рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг про відмову в реєстрації податкової накладної. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності, оскільки господарські операції мали місце в червні 2016 року (укладення договору) та в квітні 2018 року (відвантаження товару).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

У пункті 187.1 ПК України (тут і надалі в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин - 05.04.2018) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7. ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Із матеріалів справи слідує, що позивач сплатив на рахунок відповідача 1 120 500,00 грн. (у т.ч. 186 750,00 грн. ПДВ) відповідно до платіжного доручення від 05.04.2018 № 3144 та 602 302,38 грн. (у т.ч. 100 383,73 грн. ПДВ) відповідно до платіжного доручення від 25.06.2018 № 6141.

У свою чергу, відповідач 28.04.2018 поставив позивачу товар на суму 1 867 500,00 грн. (у тому числі 311 250,00 грн. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною від 28.04.2018 № 387.

Таким чином, відповідач мав обов`язок скласти податкові накладні за фактом отримання від позивача оплати 05.04.2018 у сумі 1 120 500,00 грн. (у т.ч. 186 750,00 грн. ПДВ) та 25.06.2018 у сумі 602 302,38 грн. (у т.ч. 100 383,73 грн. ПДВ) та зареєструвати їх у визначені пунктом 201.10 ст. 201 ПК України строки.

Відповідно до п.14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пп."а" п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Судом прийняті до уваги посилання відповідача на те, що останній подавав на реєстрацію податкову накладну, однак у травні 2018 року отримав рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг про відмову в реєстрації податкової накладної.

Утім, доказів подання відповідачем на реєстрацію відповідної податкової накладної, як і доказів оскарження відповідачем прийнятого рішення про відмову в задоволенні скарг про відмову в реєстрації податкової накладної, матеріали справи не містять.

Виходячи із п. 201.10 ст. 201 ПК України, на продавця товарів / послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Пункт 201.10 ст. 201 ПК України передбачає, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Відтак, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Судом встановлено, що відповідач усупереч положень ст. 201 ПК України реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 287 133,73 грн. не здійснив. У зв`язку з цим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 287 133,73 грн.

Таким чином, наявні усі елементи складу господарського правопорушення, а саме має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 287 133,73 грн. збитків у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно з законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України доповнено пунктом 12, за змістом якого установлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, стст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи те, що закінчення трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення збитків, нарахованих унаслідок не реєстрації податкових накладних за фактом сплати позивачем 05.04.2018 та 25.06.2018 грошових коштів, припало на періоду дії карантину та після набрання чинності положенням ЦК України, яким строк позовної давності на період карантину продовжено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що трирічний строк позовної давності не сплив.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21.

Згідно із пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод "Генератор" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18, ідентифікаційний номер 14312453) на користь Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна,84, ідентифікаційний номер 14313866) 287 133 (двісті вісімдесят сім тисяч сто тридцять три) грн. 73 коп. збитків, а також 4307 (чотири тисячі триста сім) грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 28.08.2023

Головуючий суддя Мандичев Д.В.

Суддя Івченко А.М.

Суддя Ягічева Н.І.