ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Справа № 918/179/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом: Чупріна А.О. (поза межами приміщення суду) адвоката, ордер серія ВІ № 1152755 від 28.06.23

відповідача за первісним позовом: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2023, повний текст складений 25.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023, повний текст складений 12.06.2023, суддею Торчинюком В.Г. у м.Рівному у справі №918/179/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне"

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості 648 611 грн 82 коп.

та за зустрічним позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне"

про стягнення заборгованості 72 393 грн 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості в сумі 648 611 грн 82 коп.

Крім того, відповідач за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" (позивач за первісним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 72 393 грн 63 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.05.2023 у справі №918/179/23 первісний позов задоволено.

Стягнуто з Державою підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" суму заборгованості за поставлений Товар в розмірі 580 597, 96 грн, 3% річних у розмірі 10 229, 92 грн, інфляційних витрат у розмірі 57 783,94 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В обґрунтування рішення, з посиланням на ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 628, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову.

Разом з тим, з посиланням на ст. 625 ЦК України, суд вказав, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат на 90 відсотків є безпідставним та необґрунтованим, таким яке не ґрунтується на нормах закону, у зв`язку із чим в його задоволенні слід відмовити.

Щодо зустрічного позову то, суд з посиланням на умови договору поставки від 30.12.2021, додаткової угоди від 18.04.2022 №1, від 19.05.2022 №2, від 21.07.2022 №3, докази наявні в матеріалах справи, указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 про введення воєнного стану, лист торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що засвідчує форс - мажорні обставини, військову агресію Російської Федерації проти України зазначив, що в період виконання зобов`язання за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, існували та продовжують існувати форс-мажорні обставини, введення воєнного стану та бойові дії на території України. А тому, суд керуючись вищезазначеними умовами договору та нормами закону, у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин, які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, прийшов до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" 40 893,44 грн пені та 31 500,19 грн штрафу за прострочення поставки продукції за договором поставки № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 є безпідставними та недоведеними у зв`язку із чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2023 у справі №918/179/23 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову. Задоволити у повному обсязі зустрічні позовні вимоги. Повернути апелянту сплачений судовий збір.

Щодо первісного позову вказує таке.

-судом не прийнято до уваги, що ДП «НАЕК «Енергоатом» на виконання вимог постанови КМУ «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» від 03.03.2022 р. №. 187, з урахуванням вимог постанови НБУ від 24.02.2022 № 18 « Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», з метою захисту національних інтересів до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та заборони здійснення видаткових операцій за рахунками резидентів рф/рб, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками, яких є резиденти рф/рб, було створено комісію з метою прийняття рішення щодо поширення/непоширення на контрагентів мораторію (заборони),встановленого постановою КМУ від 03.03.2022 № 187, з урахуванням вимог постанови НБУ від 24.02.2022 № 18.

- Судом не враховано клопотання за № 9324/001-юр від 15.05.2023 з яким ВП «Рівненська АЕС» завертався до суду першої інстанції про зменшення суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. У даному клопотанні детально описано всю складність фінансового стану ДП «НАЕК «Енергоатом» та причини його настання. На підтвердження даних обставин додатками до даного клопотання було надано фінансовий звіт за 2022 рік.

-Також судом не враховано практику Верховного Суду у справах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18 та висновки Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 8.03.2020 у справі № 902/417/18.

Щодо зустрічного позову скаржник зазначає таке.

-Постачальник не скористався своїм правом повідомлення про настання форс - мажорних обставин протягом 3-х днів з моменту виникнення даних обставин.

- Постачальник не скористався своїм правом на здійснення поставки товару в повному обсязі до кінцевого терміну поставки.

- Сертифікат ТПП України за № 4600-23-1928, що підтверджує настання форс- мажорних обставин з 31 березня 2022 (кінцева дата поставки товару відповідно до п. 3.1 договору), закінчується термін дії форс-мажорних обставин 25 липня 2022 року.

- протягом періоду з 31.03 2022 до 25.07.2022 Постачальник здійснював поставки товару, що підтверджується накладними № 493 від 16.05.2022, № 453 від 09.05.2022, № 452 від 09.05.2022 та № 625 від 25.07.2022.

- судом першої інстанції не враховано, що у сертифікаті ТПП України за № 4600-23-1928 відсутній причинно наслідковий зв`язок.

- судом не було враховано практику Верховного Суду , а саме постанови від 07.09.2016 у справі №910/6240/16, від 18.02.2016 у справі №910/24738/15, від 27.01.2022 №826/9302/17, від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.11.2021 у справі №905/55/21, щодо того, що сертифікат не є індивідуальним актом, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №918/179/23 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 9 729 грн 19 коп. судового збору та 12 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Так, в обґрунтування додаткового рішення, суд з посиланням на ст. ст. 123, 124, 126, 129, 162, 221, 244 ГПК України, постанови Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №927/26/18, від 09.07.2019 у справі №922/4366/16, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 01.08.2019 у справі №915/237/18,від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/20, від 20.01.2022 у справі №916/2870/20, від 25.01.2022 у справі №910/1515/21, від 01.02.2022 у справі №902/1209/20, від 26.01.2022 у справі №910/20883/20, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, докази наявні в матеріалах справи, ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, рішення Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ТОВ "Укрінстал Рівне" адвоката Чупріна А.О. про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, а саме: 12 000 грн 00 коп. та стягнення 9 729 грн 19 коп. судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму стягнення витрат на правничу допомогу до 3000, 00 грн.

Вказує, що участь адвоката у всіх судових засіданнях - 6 год, відповідно до його розрахунків вартість даної послуги становить 9 000,00 грн.

Звертає увагу, що адвокатом була взята участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, тобто адвокатом не понесено витрат на проїзд, проживання, харчування тощо.

Відповідно до інформації зазначеної на сайті https://vkz.court.gov.ua підрахувавши тривалість судових засідань на думку скаржника, загальна кількість годин, витрачених адвокатом на участь у судових засіданнях становить 2 години. Із розрахунку адвоката вартість даної послуги має становити 3 000,00 грн. З врахуванням, що адвокатом була взята участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, тривалістю судових засідань та складністю, вважає максимальний розмір за участь у всіх судових засіданнях є 600,00 грн.

Крім того, на переконання скаржника, обґрунтований розмір послуги з складання позовної заяви складає 1000,00 грн, послуги з проведення аналізу процесуальних документів складає 1000,00 грн, гонорар успіху складає 400,00 грн, відповідно обґрунтована сума витрат на правничу допомогу на переконання скаржника складає 3000,00 грн.

У відзивах на апеляційні скарги позивач за первісним позовом наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 16 травня 2023 року у справі №918/179/23 - без змін. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06 червня 2023 року у справі №918/179/23 - без змін.

В судове засідання з`явився представник позивача за первісним позовом в режимі відеоконференції, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав викладених у відзивах та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Представник скаржника не з`явився.

Ухвалою суду від 18.07.2023 заяву представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Бондаренко О. В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №918/179/23 задоволено.

Представник апелянта в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, клопотання про відкладення не подав.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Отже, враховуючи норми ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача за первісним позовом, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення та додаткового рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні та додатковому рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення та додаткового рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-11655 від 30 грудня 2021 року зі змінами (надалі - Договір) про поставку продукції, за кількістю та цінами, визначеними в Специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору).

Відповідно до пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором "Постачальник" (позивач) зобов`язується поставити і передати у власність "Замовника" (відповідач) певну продукцію, а "Замовник", в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" було відвантажено на адресу ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" товар, що підтверджується: видатковою накладною № 222 від 15.02.2022 на загальну суму 180 699, 19 грн (сто вісімдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять грн 19 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5- 008 від 23.02.2022; видатковою накладною № 452 від 09.05.2022 на загальну суму 115 862, 40 грн (сто п`ятнадцять ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" було відвантажено на адресу ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" товар, що підтверджується: видатковою накладною № 222 від 15.02.2022 на загальну суму 180 699, 19 грн (сто вісімдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять грн 19 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5- 008 від 23.02.2022; видатковою накладною № 452 від 09.05.2022 на загальну суму 115 862, 40 грн (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві грн 40 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5-011 від 19.05.2022; видатковою накладною № 453 від 09.05.2022 на загальну суму 3 933, 60 грн (три тисячі дев`ятсот тридцять три грн. 60 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5-015 від 19.05.2022 ; видатковою накладною № 493 від 16.05.2022 на загальну суму 37 114, 80 грн (тридцять сім тисяч сто чотирнадцять грн. 80 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5-048 від 23.05.2022; видатковою накладною № 625 від 13.06.2022 на загальну суму 292 987, 97 грн (двісті дев`яносто дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім грн. 97 коп.), ярлик на придатну продукцію №1-4,5- 078 від 26.07.2022.

Відповідно до пункту 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 19 травня 2022 року) оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії". Початок перебігу строку починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію Замовник письмово повідомляє Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

З урахуванням вказаних умов договору, вбачається, що строк оплати за відвантажений товар: по видатковій накладній № 222 від 15.02.2022 - до 09.04.2022; по видатковій накладній № 452 від 09.05.2022 - до 03.07.2022; по видатковій накладній № 453 від 09.05.2022 - до 03.07.2022; по видатковій накладній № 493 від 16.05.2022 - до 07.07.2022; по видатковій накладній № 625 від 13.06.2022 до 09.09.2022 .

Як свідчать матеріали справи ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було частково сплачено та відвантажено товар відповідно до Видаткової накладної № 222 від 15.02.2022 в сумі 50 000,00 грн (п`ятдесят тисяч грн 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № 12858 від 25.10.2022.

Станом на момент розгляду справи, як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції загальна сума товару яка не сплачена за поставлений товар для ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" складає 580 597, 96 грн (п`ятсот вісімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто сім грн 96 коп.).

Вбачається, з метою досудового вирішення спору, 19.12.2022 ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" на адресу ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" було направлено претензію за вих. № 15/12-1 від 15 грудня 2022 року з вимогою оплатити суму заборгованості, яку було отримано відповідачем 23.12.2022.

Матеріали справи не містять відповіді від відповідача на претензію позивача, або доказів оплати за отриманий товар в повному обсязі.

У зв`язку із наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості в сумі 648 611 грн 82 коп.

Крім того, в подальшому, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (відповідач за первісним позовом) звернулося із зустрічним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" (позивач за первісним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 72 393 грн 63 коп.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами договір поставки № 53-122-01-21-11655 від 3 грудня 2021 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що господарські операції із постачання товару були проведені. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, докази протилежного матеріали справи не містять.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в сумі 580 597 грн 96 коп. підлягає до задоволення.

Окрім того, через допущення прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував для відповідача 3 відсотка річних в розмірі 10 229 грн 92 коп. та інфляційні збитки в сумі 57 783 грн 94 коп.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних, суд зауважує таке.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом..

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Ці нарахування не є штрафними санкціями (неустойкою). Тому до них не застосовуються відповідні положення ГК України та ЦК України.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо зменшення розмірів 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 233 ГК України.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

За своїми ознаками, 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання.

У свою чергу, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення інфляційного збільшення, трьох процентів річних відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства України, відтак є правомірними та обґрунтованими.

Таким чином, перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат здійснені судом першої інстанції, за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу судова колегія вважає їх арифметично вірними, а тому погоджується із судом першої інстанції, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в розмірі 10 229 грн 92 коп. та інфляційні збитки в сумі 57 783 грн 94 коп.

Щодо доводів скаржника про те, що ДП "НАЕК "Енергоатом" правомірно було створено комісію для проведення перевірки контрагентів відповідно до діючих договорів/контрактів, за якими не виконано зобов`язання (не поставлено товари, не виконано роботи/послуги, не здійснено оплату) та на підставі належності поставленої продукції до виробництва, в умовах воєнного стану, прийняте комісією рішення про зупинення здійснення видаткових операцій за договором поставки № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 не суперечить чинному законодавству колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки будь - які рішення прийняті ДП "НАЕК "Енергоатом" є обов`язковими до виконання виключно для самого ДП "НАЕК "Енергоатом", його працівникам та структурним підрозділам.

Так, як ДП "НАЕК "Енергоатом" є державним підприємством, відповідно такі рішення мають прийматися лише компетентним органом (державним органом, органом місцевого самоврядування, тощо).

Отже, рішення державного підприємства, жодним чином не можуть змінювати або ж зупиняти зобов`язання щодо оплати за товар за договором для інших контрагентів.

За наведеного колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про задоволення первісного позову в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову, слід вказати таке.

Відповідач за первісним позовом просить суд стягнути із позивача за первісним позовом штрафні санкції, нараховані через невчасну поставку продукції, зокрема 40 893 грн 44 коп. пені та 31 500 грн 19 коп. штрафу.

Як зазначалося вище, між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" за результатами відкритих торгів було укладено договір поставки № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021, на загальну суму 630 702, 00 грн, згідно умов якого Постачальником було взяте на себе зобов`язання поставити у ВП "Рівненська АЕС" продукцію згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), (п. 1.1 договору поставки).

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в строк по 31.03.2022 року. Продукція поставляється Постачальником на умовах DOP згідно "Інкотермс-2010".

Відповідно до пункту 8.4. датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Як зазначалося вище по тексту, з урахуванням умов договору та матеріалів справи, судом встановлено, поставка за видатковою накладною № 493 здійснена з прострочкою на 45 днів, за видатковою накладною № 453 здійснена з прострочкою на 46 днів, за видаткової накладної № 452 здійснена з прострочкою на 46 днів, за видатковою накладною № 625 здійснена з прострочкою на 115 днів.

27 травня 2022 ВП "Рівненська АЕС" направило на адресу ТОВ "Укрінстал Рівне" лист про виконання поставки по договору № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 року та добровільну сплату штрафних санкцій.

07 червня 2022 на адресу ВП "Рівненська AЕC", ТОВ "Укрінстал Рівне" надіслало лист про тимчасове зупинення виконання зобов`язань за договором № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 у зв`язку з настанням форс - мажорних обставин.

Відповідно до умов договору поставки № 53-122-01-21-1 1655 від 30.12.2021, а саме пунктом 11.3 визначено, що сторони зобов`язані повідомити про настання та припинення дії обставин непереборної сили в письмовій формі протягом 3-х днів з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили. У пункті 11.4 зазначено, що відповідним доказом наявності дії обставин непереборної сили та їх тривалості є сертифікат Торгово-промислової Палати України згідно ЗУ "Про торгово-промислові палати України або відповідно до діючого законодавства, інших компетентних органів.

Згідно договору поставки п. 9.1. у випадку порушення строків поставки Постачальник зобов`язаний сплатити Замовнику пеню в розмірі 0.1% вартості не поставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

В процесі виконання договору, сторонами було погоджено внесення змін до договору, внаслідок чого було підписано додаткову угоду № 1 від 18.04.2022, додаткову угоду № 2 від 19.05.2022, додаткову угоду № 3 від 21.07.2022.

Разом з тим, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан, який, станом на сьогодні, досі триває.

Відповідно до п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 31.03.2022 . Тобто, строк виконання зобов`язання у постачальника настав вже під час дії воєнного стану в Україні.

ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" на електронну адресу позивача за зустрічним позовом було направлено лист № 22/01 від 05.04.2022 та Лист № 22/05 від 03.06.2022 відповідно до яких було повідомлено про настання форс-мажорних обставин, відповідно до чого відповідач за зустрічним позовом тимчасово зупинив виконання зобов`язань.

ТОВ УКРІНСТАЛ РІВНЕ на електронну адресу позивача за зустрічним позовом було направлено лист № 22/02 від 13.04.2022 відповідно до якого було запропоновано замінити плитку "Плитка керамічна Олександрія Стіна Верх бежевий 200х300 мм (GOLDEN TILE, Україна, В1105)" на "Плитка керамічна BINGO стіна бежева 15х40 см (Intercerama, Україна, 1540 125 021)". Дані зміни були погоджені сторонами, що підтверджується підписаною додатковою угодою № 1 від 18.04.2022.

Даний товар був відвантажений відповідно до видаткової накладної № 452 від 09.05.2022 та видаткової накладної № 453 від 09.05.2022.

Окрім того, відповідно до видаткової накладної № 493 від 16.05.2022 постачальником на адресу покупця було поставлено товар "Плитка керамічна Вельвет Стіна бежевий 250х330 мм (GOLDEN TILE, Україна, Л6105)".

Постачальником було поставлено товар торгової марки "GOLDEN TILE".

Відповідно до даних, зазначених на офіційному сайті www.goldentile.com.ua виробництво плитки торгової марки "GOLDEN TILE" здійснюється на підприємстві ПАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ПЛИТКОВИЙ ЗАВОД", місцезнаходження якого: Україна, 61106, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 297.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що загальновідомим фактом є та обставина, що починаючи з 24.02.2022, з початку оголошення воєнного стану, м. Харків перебувало під постійним ударами та атаками.

Також, слід зазначити що перелік тимчасово окупованих території російською федерацією затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з 24.02.2022 Харківську міську територіальну громаду визначено як територію можливих бойових дій.

ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" на електронну адресу позивача за зустрічним позовом було направлено лист № 22/06 від 30.06.2022 відповідно до якого було запропоновано замінити плитку "TECHNO Плитка керамічна 300х300 мм CARNIGLIA (Зевс Керамика, ZCX11)" на "Плитка керамічна MILTON BEIGE 29,8x29,8 см (Cersanit, Україна, TGGZ)", а також плитку "TECHNO Плитка керамічна 300х300 мм CARDOSO (Зевс Керамика, ZCX18)" на "Плитка керамогранітна MILTON GREY 29,8x29,8 см. (Cersanit, Україна)".

Дані зміни були погоджені Сторонами, що підтверджується підписаною Додатковою угодою № 3 від 21.07.2022.

Замінений товар був відвантажений відповідно до видаткової накладної № 625 від 13.06.2022.

Із матеріалів справи слідує, постачальником було порушено строки поставки Товару за Видатковою накладною № 625 від 13.06.2022 у зв`язку з тим, що первинно було погоджено постачання товару виробником "Зевс Кераміка", постачання товару від якого було неможливим у зв`язку із зупиненням виробництва через веденням бойових дій в безпосередній близькості від виробничих потужностей.

Вказаного виробника в подальшому було замінено на іншого.

Відповідно до даних, зазначених на офіційному сайті https://zeusceramica.com/about виробництво плитки "ЗЕВС КЕРАМІКА" здійснювалося на підприємстві АТ "ЗЕВС КЕРАМІКА", місцезнаходження якого: Україна, 84100, Донецька обл., місто Слов`янськ, ВУЛИЦЯ ГОНЧАРНА, будинок 7.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з 24.02.2022 року Слов`янську міську територіальну громаду визначено як територію можливих бойових дій.

Відповідно до Листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, - 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 N 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Також, матеріали справи містять Сертифікат Львівської торгово-промислової палати № 4600-23-1928 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Вих. № 19-08-16/374 від 21.04.2023 року) (далі Сертифікат), було засвідчено існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військова агресія російської федерації, що стало підставою введення воєнного стану, військові дії на території України, за Договором поставки № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 року в період з 31 березня 2022 року по 25 липня 2022 року.

Відповідно до п. 11.1. Договору Сторона звільняється від відповідальності за часткове, або повне невиконання зобов`язань, коли неможливість виконання безпосередньо викликана дією обставин, що не залежать від волі сторони, які сторона не могла передбачити і застерегти розумними мірами (непереборна сила). До таких обставин належать: стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські безпорядки, дії органів державної влади тощо.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України (ГКУ), сторона договору буде нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання її зобов`язань, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили.

Частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України (ЦКУ) передбачає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення такого зобов`язання, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок непереборної сили.

Разом із тим, частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Тобто, критеріями форс-мажору є: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і перебувають за межами впливу двох сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події / подій та наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання конкретного зобов`язання. При цьому це обов`язковий елемент форс-мажору, оскільки саме він доводить зв`язок між невиконаними зобов`язаннями та причиною їх невиконання.

При цьому слід звернути увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїх постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Враховуючи наведене вище, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи стверджено, що в період виконання зобов`язання за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, існували та продовжують існувати форс-мажорні обставини, введення воєнного стану та бойові дії на території України.

Із наданих доказів вбачається, що прострочення виконання зобов`язання із поставки, відбулося у зв`язку з тим, що виробництво товару здійснювалося на територіях на яких відбувалися бойові дії, або які були у безпосередній близькості до таких, відповідно покликання відповідача за зустрічним позовом на форм-мажорні обставини не є умовним, або ж безпідставним.

Отже, порушення строків поставки товару за видатковими накладними № 452 від 09.05.2022 ; № 453 від 09.05.2022, № 493 від 16.05.2022 , № 625 від 13.06.2022 перебуває в прямому причинно- наслідковому зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а тому дані обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, відповідно до яких виконання зобов`язань ТОВ «УКРІНСТАЛ РІВНЕ», визначених в договорі, у встановлені терміни було неможливим.

При цьому, незважаючи на існування форс-мажорних обставин, ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" доклало усіх можливих зусиль для виконання зобов`язань перед покупцем і, відповідно, поставило товар покупцю в повному обсязі, відповідно до умов договору.

Так як, введення воєнного стану та ведення бойових дій на території України є загольновідомим фактом, тому посилання скаржника на недоведеність форс - мажорних обставин колегія суддів вважає безпідставними, а також формалізованими, в свою чергу відповідачем за зустрічним позовом надано суду достатньо доказів, які вказують не лише на існування таких обставин, а і докази які підтверджують факт безпосереднього впливу таких обставин на останнього та неможливість виконання зобов`язань за договором у визначені строки.

Враховуючи наведене, керуючись вищезазначеними умовами договору та нормами закону, у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин, які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з ТОВ "УКРІНСТАЛ РІВНЕ" 40 893,44 грн пені та 31 500,19 грн штрафу за прострочення поставки продукції за договором поставки № 53-122-01-21-11655 від 30.12.2021 є безпідставними та недоведеними у зв`язку із чим судова колегія погоджується із судом першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Щодо незаконності додаткового рішення суд апеляційної інстанції враховує таке.

Як убачається із матеріалів справи від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 986 грн 12 коп., оскільки судом при винесенні рішення, не вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №918/179/23 задоволено частково.

Стягнуто з Державою підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 9 729 грн 19 коп. судового збору та 12 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Скаржник в апеляційній скарзі не погоджується із додатковим рішенням щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Так, колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Окрім цього, суд має також враховувати: складність справи та складність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Крім того, пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що 15 лютого 2023 року між адвокатом Чупріним Андрієм Олеговичем (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" (далі - замовник) укладено Договір про надання правової допомоги № 15/02-1 (далі - Договір).

На умовах цього договору адвокат приймає доручення на здійснення представництва та захисту прав та інтересів Клієнта в усіх цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних та інших судових та судових провадженнях (справах), у судах всіх інстанцій, під час проведення слідчих та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, в усіх органах державної влади та органах державної влади та органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатові гонорар та відшкодувати понесені витрати у зв`язку з виконанням доручення. Під бажанням для Клієнта результатом виконання доручення сторони розуміють: Належне представництво та захист прав та законних інтересів Клієнта (розділ 1 Договору).

Згідно пункту 6.1. Договору, Адвокат має право на отримання гонорару у зв`язку із виконанням доручення клієнта у порядку встановленому цим договором. Клієнт сплачує на користь Адвоката гонорар в якості оплати послуг Адвоката в порядку та на умовах, визначених в додаткових угодах до цього Договору (пункт 6.2. Договору).

Відповідно пункту 6.3. Договору право Адвоката на отримання гонорару виникає відповідно з: закінчення календарного місяця; по закінченню доби згідно кількості відпрацьованих годин; по закінченню виконання дій; з моменту досягнення позитивного результату з виконання доручення тощо.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання доручення та зобов`язань за цим договором (п. 8.1. Договору).

05 лютого 2023 року між адвокатом та клієнтом укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, згідно з якою сторони узгодили, що дана угода визначає розмір та порядок оплати Клієнтом за надані послуги правової допомоги (гонорару).

- розрахунок вартості наданих послуг здійснюється із визначення вартості в розмірі 1500 грн. 00 коп. за годину наданих послуг;

- орієнтовна вартість послуги: 30 000 грн 00 коп.

05 квітня 2023 року між адвокатом та клієнтом укладено Додаткову угоду № 1/1 до Договору, згідно з якою сторони узгодили, що у зв`язку зі збільшенням об`єму надання послуг, сторони досягли згоди змінити орієнтовну вартість до 40 000 грн 00 коп.

Згідно Акту приймання-передачі наданої правової допомоги розмір вартості наданих адвокатом послуг визначається сталими сумами за виконання конкретних завдань. Зокрема:

1. Ознайомлення з первинною документацією, складання позовної заяви та направлення її до відповідача та суду - 4 500 грн 00 коп.;

2. аналіз відзиву - 1500 грн 00 коп.;

3. відповідь на відзив - 1500 грн 00 коп.;

4. участь у підготовчому засіданні - 1500 грн 00 коп.;

5. аналіз зустрічної позовної заяви - 3000 грн 00 коп.

6. складання та направлення відповідачу відзиву на зустрічний позов - 3000 грн 00 коп.;

7. участь у підготовчому засіданні - 1500 грн 00 коп.

8. участь у підготовчому засіданні - 1500 грн 00 коп.

9. подання заяви до Львівського торгово - промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин та отримання сертифікату - 3 000 грн 00 коп.;

10. участь у підготовчому засіданні - 1500 грн 00 коп.;

11. аналіз отриманих від відповідача додаткових пояснень - 1500 грн 00 коп.

12. аналіз отриманих від відповідача заперечень - 1500 грн 00 коп.

13. участь у підготовчому засіданні - 1500 грн 00 коп. та гонорар успіху 1% від суми задоволення позовних вимог - 6 486 грн 12 коп.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт наданих послуг, з якого вбачається, що клієнтом прийнято обумовлений вид та обсяг правової допомоги у розмірі 34 986 грн 12 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що надані докази в їх сукупності підтверджують надання позивачу його адвокатом послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи у заявленому обсязі на загальну суму 34 986 грн 12 коп.

Разом з тим, у суді першої інстанції відповідачем заявлялися заперечення проти стягнення з нього заявленої суми витрат на оплату послуг адвоката у загальному розмірі 34 986 грн 12 коп.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру витрат позивача на правову професійну допомогу відповідач зазначає, що представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, а тому сума 1 500 грн. за участь кожного судового засідання є безпідставною та необґрунтованою.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що заявлений представником позивача розмір на відшкодування правової допомоги в розмірі 34 986 грн 12 коп. є надмірним, неспівмірним зі складністю справи та необґрунтованим.

Вказані доводи викладені скаржником і в його апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія суддів врахувавши усі додані до заяви докази, складність цієї справи, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат пов`язаних із розміром справи, погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що справедливим та співмірним є зменшення суми відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу до 12 000 грн 00 коп., а тому доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтованим буде стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн не заслуговують на увагу.

При цьому, сама лише незгода учасника спору із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №910/5410/19.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Господарського суду Рівненської області від 16.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 прийняті з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Крім того, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність достягнути із скаржника в дохід Державного бюджету України 12 196,62 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підп. 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як убачається із апеляційної скарги скаржник оскаржує, як первісний, так і зустрічний позови майнового характеру.

Так, колегія суддів зауважує, що зокрема, у разі оскарження в апеляційному порядку судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, якщо сторона не згодна з таким рішенням у цілому, судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів, а у разі оскарження судового рішення лише в частині вирішення одного із позовів судовий збір має сплачуватися, виходячи із розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні відповідного позову (Постанова Верховного суду від 31 травня 2017 року № 3-164гс17).

Отже, сума судового збору яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги за первісний та зустрічний позов становить 16 222,62 грн (648611,82+72393,63)х1,5%х 150%).

При цьому, скаржником було сплачено до суду апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 4026,00 грн (платіжна інструкція № 6019 від 07.06.2023).

Таким чином недоплата судового збору становить 12 196,62 грн і дана сума підлягає достягненню в дохід Державного бюджету України судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 06.06.2023 у справі №918/179/23 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) в дохід Державного бюджету 12 196,62 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Рівненської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу № 918/179/23 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "31" серпня 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.