РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/672/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави, вул. Є. Лоскота, 1, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000,

e-mail: ;

в особі позивача: Козелецької селищної ради Чернігівської області,

вул. Соборності, 27, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000,

e-mail: ;

до відповідача: фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича,

АДРЕСА_1 ;

предмет спору: про зобов`язання повернути земельну ділянку

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від прокуратури: Дементьєва М.М. - прокурор відділу

У судовому засіданні 28.08.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

08.05.2023, керівник Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивача - Козелецької селищної ради Чернігівської області подав позов до фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича про зобов`язання повернути, в попередньому стані, Козелецькій селищній раді, земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розташована тимчасова споруда та яка знаходиться за адресою: вул. Соборності, 40, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після припинення дії договору про встановлення земельного сервітуту № 31 від 05.04.2017, у зв`язку із закінченням строку на який він був укладений, не повернув позивачу вказану земельну ділянку в стані, в якому вона попередньо надана.

Суд, після усунення недоліків, прийняв дану позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі № 927/672/23 за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначив на 07.06.2023; установив учасникам справи строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог (ухвала від 16.05.2023).

26.05.2023, від позивача, на поштову адресу суду, надійшов лист від 23.05.2023 № 1197/03-09, яким позов підтримав у повному обсязі та клопотав розглянути спір за відсутності його повноважного представника, за наявними матеріалами справи. Суд, за відсутності заперечень від інших учасників справи, клопотання позивача задовольнив (протокол судового засідання 07.06.2023).

06.06.2023, відповідач, в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), в належний строк подав відзив на позов, яким проти позовних вимог заперечив вважаючи, що: позов підлягає залишенню без розгляду в порядку п.2 частини 1 статті 226 ГПК України, за відсутності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в цьому спорі; договір про встановлення земельного сервітуту від 05.04.2017 є дійсним. Звертав увагу, на відсутність будь-яких фінансових претензій з боку податкового органу та Козелецької селищної ради. Також просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності.

07.06.2023, у підготовче засідання прибув прокурор; повноважні представники позивача та відповідача до суду не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені засобами поштового та електронного зв`язку.

Суд, за клопотанням прокурора, відклав підготовче засідання на 12.07.2023 для надання йому можливості скористатись правом на подачу письмової відповіді на відзив у строк, установлений ухвалою від 16.05.2023, про що сторони повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.

14.06.2023, прокурор, в порядку статей 166, 184 ГПК України, подав письмову відповідь на відзив (в належний строк), в якій спростовуючи доводи відповідача зазначив, що в позовній заяві належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в справі та звернення до суду з цим позовом. Вказав, що виходячи з положень підпункту 4 п. 297.1. статті 297 Податкового кодексу України (далі ПК України), ФОП Швед Р.О. (всупереч доводам останнього) не звільнений від плати за користування земельною ділянкою площею 0,0037 га, наданої йому в строкове та оплатне користування за договором земельного сервітуту від 05.04.2017 № 31 (що припинив свою дію ще в 2018 році). За визначенням у статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. У Державному класифікаторі будівель і споруд ДК 018-2000 (затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507), міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, водночас, тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю; право власності на тимчасові споруди не підлягає державній реєстрації. У відповіді на відзив прокурор також зазначив, що ним не пропущені строки позовної давності, оскільки допущене відповідачем правопорушення є триваючим у часі, він продовжує безоплатно користуватись спірною земельною ділянкою за відсутності правової підстави.

12.07.2023, у підготовче засідання прибув прокурор; повноважні представники позивача та відповідача до суду не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені засобами поштового та електронного зв`язку.

Суд, відповідно до п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, постановив закрити підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 26.07.2023, про що сторони повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.

26.07.2023, у судове засідання прибув прокурор; повноважні представники позивача та відповідача до суду не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені засобами поштового та електронного зв`язку.

Суд, відповідно до частини 1 статті 216 ГПК України, відклав розгляд справи по суті на 09.08.2023, для надання відповідачу можливості скористатись правом на участь в судовому засіданні при вирішенні спору по суті, про що сторони повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.

09.08.2023, судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді в відпустці.

15.08.2023, суд призначив розгляд справи по суті на 28.08.2023, про що постановив відповідну ухвалу, яка направлена учасникам справи засобами поштового та електронного зв`язку.

28.08.2023, у судове засідання прибув прокурор; повноважні представники позивача та відповідача до суду повторно не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені засобами поштового та електронного зв`язку.

Позивач письмово клопотав вирішити спір за відсутності його повноважного представника, за наявними матеріалами справи; дане клопотання суд задовольнив (протокол судового засідання 07.06.2023).

За частиною 1 статті 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За п. 2 частини 3 цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на те, що відповідач, який був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не забезпечив прибуття повноважного представника до суду, за наявності в матеріалах справи його письмової правової позиції щодо заявлених вимог, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду спору, що має бути вирішений в межах розумного строку.

Суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав прокурора, який підтримав заявлені вимоги в повному обсязі.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

Згідно з п.1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

05.04.2017, Козелецька селищна рада (позивач), та фізична особа підприємець Швед Роман Олександрович (відповідач, далі ФОП Швед Р.О.), уклали договір про встановлення земельного сервітуту № 31, за умовами якого (п. п. 1.1., 1.4.) земельний сервітут установлюється відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: смт. Козелець, вул. Соборності, 40, в інтересах сервітуарія (відповідача) на право встановлення тимчасової споруди для здійснення торгівельної діяльності зблокованої з майданчиком площею 37 м2 згідно з планом меж земельного сервітуту (додаток до цього Договору, що є його невід`ємною частиною); за сервітуарієм закріплюється прилегла територія.

За п. 2.1. Договору встановлюється строковий сервітут терміном на один рік. По закінченню терміну даного Договору, його дія може бути продовжена за домовленістю сторін, про що сторони не пізніше ніж за один місяць до закінчення його терміну повідомляють одна одну в письмовій формі; продовження терміну договору оформлюється додатковою угодою (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору сервітуарій, після закінчення терміну договору, зобов`язаний припинити використання та повернути земельну ділянку в попередньому стані.

Договір підлягає припиненню за умови і в порядку, передбачених статею 102 Земельного кодексу України (далі ЗК України), зокрема в разі закінчення терміну, на який встановлений земельний сервітут.

Право земельного сервітуту виникає після підписання цього Договору сторонами з дати його державної реєстрації в порядку, встановлено для державної реєстрації прав на земельну ділянку (п. 8.1. Договору). Договір про встановлення земельного сервітуту від 05.04.2017 № 31 зареєстрований 05.04.2017 в книзі «Договір про встановлення земельного сервітут» за порядковим номером 31.

Прокурором поданий позов про зобов`язання ФОП Шведа Р.О. повернути, в попередньому стані, Козелецькій селищній раді земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розташована тимчасова споруда та яка знаходиться за адресою: вул. Соборності, 40, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область. Позов обґрунтований тим, що спірна земельна ділянка отримана відповідачем у строкове користування за договором про встановлення земельного сервітуту № 31, що припинив свою дію з 05.04.2018, у зв`язку з закінченням строку на який земельний сервітут був установлений та недосягнення сторонами, в установленому порядку, згоди щодо продовження дії цього правочину.

Звертав увагу, що 23.11.2021, Виконавчим комітетом Козелецької селищної ради прийняте рішення № 398-24/VIII «Про демонтаж тимчасових споруд та малих архітектурних форм на території смт. Козелець», яким зобов`язано власників тимчасових споруд та малих архітектурних форм (МАФ), у строк по 28.01.2022, провести їх демонтаж власними силами та за власні кошти згідно з Переліком (що додається), до якого в тому числі включений МАФ «Брусилівські ковбаси» № 7 Шведа Р.О. Про рішення Козелецької селищної ради від 23.11.2021 № 398-24/VIII відповідач повідомлений листом від 29.11.2021 № 3974/03-12 (номер поштового відправлення: 969, отримане адресатом 04.12.2021), що залишений ним без належного реагування.

Додатково, просив суд врахувати, що за актом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.03.2021 № 144-ДК/145/АП/09/01/-21 щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельними ділянками, розташованими вздовж вул. Соборності 32-44, 27-45 у смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області встановлено, що за указаною адресою встановлені тимчасові споруди (магазини, кіоски), які розташовані в межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску (у тому числі тимчасова споруда «Брусилівські ковбаси»), що є порушенням статті 73 ЗК України.

За доводами прокурора, відповідач продовжує користуватись спірною земельною ділянкою комунальної форми власності за відсутності в нього достатніх правових підстав. Відтак, ця ділянка підлягає поверненню її власнику - територіальній громаді в особі Козелецької селищної ради.

Відповідач вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду, в порядку п. 2 частини 1 статті 226 ГПК України, за відсутності в прокурора достатніх підстав для представництва інтересів держави на звернення до суду з даним позовом.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із основоположних засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушенню інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У даній справі прокурор подав позов в особі Козелецької селищної ради, яка представляє інтереси територіальної громади як власника спірної земельної ділянки, в зв`язку з невиконанням органом місцевого самоврядування своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави та громади в суді.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Козелецької селищної ради.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до статті 83 ЗК України, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 34, 44 частини 1 статті 26 цього Закону виключно до компетенції міських, селищних, сільських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; установлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту.

Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби в відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо надання в користування земельної ділянки комунальної форми власності, встановлення та дотримання правового режиму земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів, дотриманні конституційного принципу рівності всіх перед законом, що беззаперечно становить суспільний інтерес.

Зазначені прокурором у позові порушення умов використання земельної ділянки, що знаходиться в комунальній власності та на якій в межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску, за відсутності достатніх правових підстав, розміщена тимчасова споруда (МАФ), що створює загрозу негативних техногенних наслідків, особливо в умовах воєнного стану, порушує право Козелецької селищної ради щодо користування та розпорядження цією ділянкою в інтересах громади.

Підставою для представництва в суді інтересів держави став факт незаконного утримання та використання без достатньої правової підстави спірної земельної ділянки та ухилення від її повернення в розпорядження законного власника.

Прокурор неодноразово впродовж двох років, що передували зверненню до суду з відповідним позовом, звертався до Козелецької селищної ради листами від 25.02.2021 № 71-1234вих-21, від 06.09.2021 № 1854вих-21, від 04.10.2022 № 2359вих-22, від 05.01.2023 № 50-75-67вих-23, від 07.04.2023 № 50-75-1285вих-23 з вимогами вжити заходів до усунення виявлених порушень. Натомість Рада достовірно знаючи про виявлені факти порушення земельного законодавства, не реагуючи на порушення та потенційну загрозу настання негативних техногенних наслідків для населення, не вжила належних заходів для їх усунення. Заходи позовного характеру щодо зобов`язання ФОП Швед Р.О. повернути спірну земельну ділянку Козелецькою селищною радою не вживались.

Суд вважає, що такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави та громади.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є власником спірної земельної ділянки і має право звернутись до суду щодо захисту порушених майнових прав територіальної громади.

Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства щодо використання земель комунальної власності, та в нього було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави та майнових прав громади, проте останній самостійно не захистив їх в судовому порядку.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах Козелецької об`єднаної територіальної громади в особі Козелецької селищної ради до ФОП Швед Р.О. про зобов`язання повернути земельну ділянку.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Козелецької селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом майнових прав та інтересів Козелецької об`єднаної територіальної громади.

Суд врахував, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби в відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання використання земельної ділянки комунальної форми власності, що знаходиться в користуванні відповідача за відсутності достатніх правих підстав.

З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.

З урахуванням установлених обставин, суд відхилив клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в порядку п. 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Щодо зобов`язання повернути земельну ділянку її власнику в попередньому стані.

За частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 1 статті 123 ЗК України надання в користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частин 1, 2 статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

За статтею 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Згідно зі статтею 100 ЗК України (в редакції чинній станом на 05.04.2017, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Аналогічна за правовим змістом норма закріплена в абзаці 2 частині 2 статті 402 ЦК України.

Порядок дії земельного сервітуту унормований статтею 101 ЗК України.

Дія земельного сервітуту підлягає припиненню, зокрема в разі закінчення терміну, на який був установлений земельний сервітут (підпункт «г» частини 1 статті 102 ЗК України).

З урахуванням змісту наведених норм (у редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин) земельний сервітут, за висновком суду, міг бути встановлений виключно на сформованій земельній ділянці.

За частинами 1, 3 5, 10, 11 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає в визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6 - 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Аналогічна правова норма закріплена в статті 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 125 Порядку ведення Державного земельного кадастру (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі Порядок)).

Відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту (частина 6 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що земельний сервітут може бути встановлений лише на сформованій земельній ділянці та, після внесення відомостей до Державного земельного кадастру, підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що земельна ділянка по вул. Соборності, 40, в смт. Козелець Чернігівської області, є сформованою (кадастровий номер не присвоєний).

В матеріалах справи відсутні відомості з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, з яких би вбачалося, що за правонабувачем (відповідачем) зареєстроване право земельного сервітуту на розміщення тимчасової споруди (МАФ) на спірній земельній ділянці.

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити в рішенні за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладений саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Враховуючи, що в користуванні відповідача (що ним не заперечується) знаходиться земельна ділянка площею 0,0037 га, на якій розміщена тимчасова споруда (МАФ), за адресою: по вул. Соборності, 40, смт. Козелець Чернігівської області, за відсутності в нього будь-яких правових підстав для використання цієї ділянки (право земельного сервітуту не зареєстроване в установленому законом порядку, в той час як договір від 05.04.2017 № 31 є нечинним), суд вирішив позов прокурора про повернення спірної земельної ділянки, в попередньому стані, її власнику територіальній громаді в особі Козелецької селищної ради, задовольнити.

Також суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Статтею 73 ЗК України встановлено, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів установлюються охоронні зони.

За визначенням у статті 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів. Промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання тощо.

Відповідно до п. 1.12. розділу V Правил безпеки систем газопостачання (затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285) з метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу в світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування; ведення земляних та будівельно-монтажних робіт; садіння дерев; улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових. Технічні смуги для ГРП, ШГРП дорівнюють не менше ніж 10 м по периметру цих споруд.

Натомість, згідно з актом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.03.2021 № 144-ДК/145/АП/09/01/-21 щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельними ділянками, розташованими вздовж вул. Соборності 32-44, 27-45 в смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області, встановлено, що за указаною адресою встановлені тимчасові споруди (магазини, кіоски), розташовані в межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску (в тому числі тимчасова споруда «Брусилівські ковбаси» Швед Р.О.), що є порушенням вимог законодавства про трубопровідний транспорт та створює підвищену небезпеку в місцях великої концентрації людей за місцем знаходження об`єктів торгівлі, особливо, в умовах воєнного стану.

Щодо застосування правових наслідків спливу позовної давності.

У відзиві на позов відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до цього позову.

Відповідно до статей 256, 257, частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Даний позов за правовим змістом є негаторним, оскільки поданий з метою усунення перешкод власника в реалізації права користування та розпорядження належним майном, що не пов`язаний з позбавленням його права володіння цим майном.

Позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про триваюче правопорушення, тому цей позов може бути пред`явлений в будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення прав власника.

Беручи до уваги, що відповідач, за відсутності правових підстав, використовує належну позивачу земельну ділянку шляхом розміщення на ній тимчасової спори (МАФ), тобто протиправно утримує чуже нерухоме майно, що свідчить про триваючий характер порушення, суд дійшов висновку про непропущення строків на звернення до суду з позовом про зобов`язання повернути власнику нерухоме майно.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволений в повному обсязі, за рахунок відповідача прокуратурі має бути відшкодований судовий збір у сумі 2684,00 грн, сплачений на момент подачі цього позову.

Керуючись статтями 42, 46, 53, 55, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області (вул. Є. Лоскота, 1, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000; ) в особі Козелецької селищної ради Чернігівської області (вул. Соборності, 27, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000; ) до фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про зобов`язання повернути земельну ділянку, задовольнити в повному обсязі.

2. Зобов`язати фізичну особу підприємця Шведа Романа Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути, в попередньому стані, Козелецькій селищній раді Чернігівської області (вул. Соборності, 27, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000; ) земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розміщена тимчасова споруда, за адресою: вул. Соборності, 40, стм. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область.

3. Стягнути з фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. К. Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) 2684,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 04.09.2023

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко