ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/1693/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023

у справі №904/1693/22

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

Учасники справи:

АБ "Укргазбанк": не з`явився;

ОСОБА_1 : не з`явився;

Арбітражний керуючий - Біленко Р. І.;

1. Стислий зміст заявлених вимог

1.1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржник), введено процедуру реструктуризації боргів боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів строком до 06.12.2022.

1.2. 02.09.2022 Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - АБ "Укргазбанк") звернулося до суду із заявою про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 , які включають в себе заборгованість, що виникла на підставі кредитного договору №121/12/3 від 21.04.2008 та договору поруки №121/12/3/ІП від 21.04.2008, в загальній сумі 18182654,55 грн, з яких:

- 3418303,64 грн (еквівалентно 93476,47 доларів США) простроченої заборгованості по кредиту;

- 5992942,25 грн (еквівалентно 163882,19 доларів США) простроченої заборгованості по процентах;

- 3182440,69 грн заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту станом на 23.02.2022 (включно);

- 4916502,99 грн заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів станом на 23.02.2022;

- 261008,38 грн (еквівалентно 7137,50 доларів США) заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту станом на 23.02.2022;

- 403275,60 грн (еквівалентно 11027,92 доларів США) заборгованості за несвоєчасну сплату процентів по кредиту станом 23.02.2022;

- 3219 грн витрат по сплаті судового збору у справі № 0426/768/2012;

- 4962 грн судового збору, сплаченого за подання заяви з грошовими вимогами до боржника.

1.3. Керуючий реструктуризацією частково визнав заявлені банком грошові вимоги до боржника, а саме в частині 812581,67 грн, зазначивши про здійснення часткового погашення боржником заборгованості по кредитному договору у загальній сумі 219004,73 грн, з яких: 97325,97 грн - надійшли на рахунок кредитора від органів державної виконавчої служби внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації нерухомості з прилюдних торгів у 2013 році; 121678,76 грн - перераховано на рахунок кредитора безпосередньо ОСОБА_2 .

2. Стислий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023, частково визнано грошові вимоги АБ "Укргазбанк" на суму 939222,43 грн, з яких:

- 4962 грн (витрати по сплаті судового збору) - відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів;

- 934260,43 грн (931041,43 грн - прострочена заборгованість за кредиту, 3219 грн - витрати по оплаті судового збору у справі №0426/768/2012) - 2 черга задоволення вимог кредиторів.

Грошові вимоги в сумі 17243432,12 грн відхилено.

2.2. Судові рішення в частині відхилених грошових вимог до боржника мотивовані наступним:

- після ухвалення рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №121/12/3 від 21.04.2008 в розмірі 1028367,40 грн (тобто стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором), у банку відсутні правові підстави продовжувати здійснювати нарахування заборгованості за Кредитним договором, відсотків за користування кредитом, а також пені та відсотків річних на цю заборгованість у доларах США;

- до того ж, вищезгаданим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_1 стягнуто суму боргу, визначену у гривні, а не у доларах США, і банком назване судове рішення не оскаржувалося;

- подані банком розрахунки заборгованості боржника здійснені без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 (провадження №14-318цс18), від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Відтак, надані банком розрахунки не можуть підтверджувати заявленого розміру заборгованості боржника.

3. Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

3.1. 21.04.2008 між ВАТ АБ "Укргазбанк" (Банк), правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №121/12/3 (Кредитний договір), за умовами якого передбачалося наступне:

- банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 100000 доларів США на строк з 21.04.2008 по 20.04.2017 або по день, визначений в п.3.3.11 Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,0% річних у валюті кредиту (пункт п.1.1);

- позичальник зобов`язався повернення суми кредиту здійснювати щомісячно з 1-ого по 10-е число кожною місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/108 від суми отриманого кредиту, що становить 925,00 доларів США, а 20.04.2017 - 1025,00 доларів США (пункт 3.3.3);

- позичальник зобов`язався щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1. цього договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п.1.1. Кредитного договору (пункт 3.3.4);

- за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності (пункт 5.3);

- строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору (пункт 5.8).

3.2. 21.04.2008 позичальнику були видані кошти в сумі 100000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №ТR.4517.1.18 від 21.04.2008. Тобто, банк повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

3.3. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.04.2008 між банком та позичальником було укладено договір іпотеки без оформлення заставної №121/12/3/1з, посвідчений 21.04.2008 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., зареєстровано в реєстрі за №686 (далі - Договір іпотеки).

3.4. 02.12.2008 між банком та позичальником було укладено договір №1 про внесення зміни та доповнень до Договору іпотеки, посвідчений 02.12.2008 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., зареєстровано в реєстрі за №1888.

3.5. Згідно з п.2.1 Договору іпотеки, з урахуванням внесених змін, предметом іпотеки є: нерухоме маймо - квартира житловою площею 44,3 кв.м., загальною площею 60,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

3.6. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.04.2008 між банком та ОСОБА_1 (поручитель, боржник) укладено Договір поруки №121/12/3/1П, за умовами якого (пункти 1.1-1.3) поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору нести солідарну відповідальність в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі.

3.7. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором, АБ "Укргазбанк" звернулося до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

3.8. Крім того, у зв`язку з невиконанням поручителем зобов`язань щодо забезпечення поручительством кредиту за Кредитним договором, що випливають з Договору поруки, АБ "Укргазбанк" звернулося до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

3.9. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2011 у справі №2-2358/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 840996,85 грн, заборгованість по пені 23279,70 грн, судовий збір у розмірі 1700 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.

3.10. Звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором на предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення, загальною площею 60,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 .

3.11. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" станом на 05.01.2012 заборгованість в загальній сумі 1031586,40 грн, з яких: 1028367,40 грн - заборгованість по кредиту; 3219 грн - витрати по сплаті судового збору.

3.12. В процесі примусового виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2011 у справі №2-2358/11 предмет іпотеки було реалізовано шляхом проведення прилюдних торгів, що підтверджується протоколами №08/606/13/І-26н-1 від 02.10.2013 та 17.10.2013 проведення прилюдних торгів, згідно з яким переможцем торгів було оголошено ОСОБА_3 .

3.13. В результаті реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, Банком отримані кошти в розмірі 97325,97 грн, що підтверджується випискою за рахунками ОСОБА_2 за період з 21.04.2008 по 08.08.2022.

3.14. Згідно з наданим кредитором розрахунком заборгованості ним здійснювалося нарахування відсотків за кредитом у доларах США і після пред`явлення у суді вимог до позивальника та поручителя (боржника) про стягнення усієї суми заборгованості за Кредитним договором, а на цю заборгованість в доларах США по кредиту та відсоткам нараховувалися пеня та 3% річних та інфляційні втрати.

3.15. З умов Кредитного договору, зокрема п.п.3.1.4, 3.1.7, вбачається, що підставою для нарахування та сплати процентів до часу погашення кредиту є саме користування кредитними коштами. Однак після пред`явлення у 2011 році вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитом у повному обсягу нарахування банком процентів за Кредитним договором є безпідставним, як і нарахування банком пені та 3% річних на заборгованість по сплаті цих процентів.

3.16. З мотивувальної частини рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 вбачається, що представник позивача (АБ "Укргазбанк") просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1028367,40 грн (тобто в гривнях), а резолютивна частина названого рішення містить чітке визначення заборгованості за кредитним договором №121/12/3 від 21.04.2008 в розмірі 1028367,40 грн, яка підлягає погашенню, виключно у національній валюті - гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті.

3.17. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 не оскаржувалось і чинне на дату постановлення оскаржуваної ухвали, тобто кредитор погодився із судовим рішенням, яким стягнуто з боржника заборгованість у національній валюті - гривні України.

3.18. Оскільки у резолютивній частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 чітко визначено зобов`язання боржника перед кредитором, яке підлягає стягненню, виключно у національній валюті за курсом НБУ на час ухвалення рішення, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті, здійснення конвертації валюти зобов`язання та подальше нарахування пені, відсотків за користування кредитом, 3% річних на суму зобов`язання з урахуванням такої конвертації у період із дня прийняття рішення (18.04.2012) до дня подання заяви про визнання грошових вимог до боржника, що складає суму 17 243 432,12 грн, не відповідає приписам діючого законодавства.

3.19. Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті у якій і прийняв його виконання. Зобов`язання боржника за цивільно-правовим договором не може одночасно бути вираженим та існувати, як у національній, так і у іноземній валюті, адже це суперечить вимогам ст. ст. 509, 524, 533 ЦК України.

3.20. Документально підтвердженим є розмір заборгованості боржника за Кредитним договором, яка стягнута з останнього рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 в загальній сумі 1031586,40 грн, з яких: 1028367,40 грн - заборгованість по кредиту, 3219 грн - витрати по сплаті судового збору.

3.21. Зважаючи на те, що від продажу нерухомого майна, яке було надано в іпотеку банку згідно з Договором іпотеки в забезпечення зобов`язань позичальника за Кредитним договором банком було отримано 97325,97 грн, заборгованість боржника за кредитом зменшилась на цю суму та складає 931041,43 грн.

4. Стислий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 20.06.2023 АБ "Укргазбанк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 в частині відхилення грошових вимог у сумі 17243432,12 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АБ "Укргазбанк" у вказаному розмірі та включити їх до 2 черги задоволення вимог кредиторів.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги

5.1. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статті 526, 598, 599, 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також не врахували висновків Верховного Суду стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 13.01.2021 у справі №127/13406/18, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

5.2. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій не врахували умови кредитного договору, укладеного між скаржником та боржником, у зв`язку з чим безпідставно відхилили грошові вимоги банку в частині нарахованих процентів, пені та 3% річних. При цьому суди фактично ухилилися від оцінки наданих банком доказів, зокрема, розрахунку заборгованості та виписки по рахунках боржника, пославшись на відсутність права банку стягувати курсову різницю та обмежившись при встановленні обставин справи наявністю судового рішення, яким була стягнута заборгованість з боржника на користь банку.

6. Позиція інших учасників справи щодо касаційної скарги

6.1. Керуючий реструктуризацією боргів боржника - арбітражний керуючий Біленко Р. І. у відзиві заперечував проти аргументів касаційної скарги, просив Суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, зазначаючи наступне:

- суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з урахуванням висновків Верховного Суду стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах;

- в касаційній скарзі міститься посилання на постанови Верховного Суду, висновки щодо застосування норм права у яких, за твердженням скаржника, не були враховані судами попередніх інстанцій. Однак наведена скаржником судова практика не є релевантною до спірних правовідносин;

- стала судова практика Верховного Суду з питань нарахування відсотків після звернення кредитора (позикодавця) до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника (позичальника) передбачає, що у випадку пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення позики, нарахування процентів за позикою припиняється.

7. Касаційне провадження

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АБ "Укргазбанк" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2023 о 15:15. Крім того, витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області та/або Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/1693/22.

7.2. 25.07.2023 з Господарського суду Дніпропетровської області на запит Верховного Суду надійшли матеріали справи № 904/1693/22 (матеріали по грошовим вимогам).

7.3. В судовому засіданні 22.08.2023 керуючий реструктуризацією боргів боржника - арбітражний керуючий Біленко Р. І. заперечував проти доводів, викладених у касаційній скарзі, з підстав, які наведені у відзиві, просив Суд залишити касаційну скаргу без задоволення.

7.4. Решта учасників справи явку своїх представників у судове засідання 22.08.2023 не забезпечили.

7.5. До визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом касаційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 22.08.2023.

7.6. Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників, які не забезпечили явку своїх представників.

8. Позиція Верховного Суду

8.1. Як вбачається з матеріалів справи, АБ "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 в загальній сумі 18182654,55 грн. За розрахунками банку заявлена сума грошових вимог включає в себе прострочену заборгованість за кредитом та процентами; заборгованість по пені несвоєчасну сплату кредиту та процентів; заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасну сплату процентів по кредиту; суми судового збору, сплаченого у справі №0426/768/2012 та за подання заяви з грошовими вимогами до боржника.

8.2. За результатами розгляду вказаної заяви місцевий господарський суд визнав грошові вимоги АБ "Укргазбанк" на суму 939222,43 грн (з них: 4962 грн - витрати по сплаті судового збору; 931041,43 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 3219 грн - витрати по сплаті судового збору у справі №0426/768/2012). В решті грошові вимоги відхилено з посиланням на безпідставне нарахування банком як заборгованості по кредиту, так і пені та процентів річних на суму боргу після ухвалення судового рішення у справі №0426/768/2012 про стягнення з ОСОБА_1 усієї суми заборгованості за кредитним договором №121/12/3 від 21.04.2008 в розмірі 1028367,40 грн.

8.3. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду, визнавши їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду.

8.4. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині відхилених грошових вимог до боржника, зазначаючи про неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, статей 526, 598, 599, 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не надання належної оцінки умовам кредитного договору, укладеного з банком.

8.5. Надаючи оцінку доводам скаржника та запереченням на касаційну скаргу, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині вимог, Верховний Суд, враховуючи приписи статті 300 ГПК України та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, зазначає наступне.

8.6. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

8.7. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 вищезгаданого Кодексу.

8.8. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).

8.9. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи:

- між АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №121/12/3 від 21.04.2008, на виконання умов якого банк надав позичальнику 100 000 доларів США кредиту під сплату обумовлених у договорі процентів;

- в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №121/12/3/ІП від 21.04.2008;

- невиконання позичальником та поручителем своїх договірних зобов`язань перед банком зумовило звернення останнього з позовами про стягнення заборгованості;

- рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2011 у справі №2-2358/11 з ОСОБА_2 на користь АБ "Укргазбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 840996,85 грн та пені у сумі 23279,70 грн, а також 1700 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Крім того, звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки (належне позичальнику вбудоване нежитлове приміщення площею 60,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 );

- рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі № 0426/768/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" станом на 05.01.2012 заборгованість в загальній сумі 1031586,40 грн (з них: 1028367,40 грн - заборгованість по кредиту, 3219 грн - витрати по сплаті судового збору);

- в результаті реалізації предмета іпотеки Банком отримані кошти в розмірі 97325,97 грн.

8.10. За висновком судів попередніх інстанцій, документально підтвердженим є розмір заборгованості боржника за Кредитним договором, яка стягнута рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 в загальній сумі 1031586,40 грн та в подальшому зменшилася з урахуванням отриманих від реалізації предмета іпотеки коштів у розмірі 97325,97 грн. Відповідно заборгованість боржника становить 931041,43 грн і саме в цьому розмірі підлягають визнанню заявлені банком грошові вимоги. В іншій частині вимоги банку відхилені як безпідставні.

8.11. За змістом касаційної скарги, банк не погоджується з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відхилення грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та відсотків річних, а також вважає помилковим висновок щодо стягнення курсової різниці.

8.12. Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, вважає їх такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, з огляду на наступне.

8.13. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

8.14. Згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

8.15. Разом з тим, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 ЦК України).

8.16. Також в частині першій статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною другою якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.17. Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

8.18. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

8.19. З огляду на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

8.20. Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про те, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

8.21. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

8.22. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

8.23. Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

8.24. Стосовно можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

8.25. При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

8.30. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (на який посилається скаржник в касаційній скарзі) про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

8.31. У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

8.32. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

8.33. Зважаючи на вищенаведене, твердження скаржника про необхідність нарахування процентів за "користування кредитом" по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.

8.34. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, відхилені грошові вимоги банку включають в себе проценти, нараховані за період після звернення банку у 2011 році з вимогою до позичальника про стягнення заборгованості за кредитом у повному обсягу.

8.35. За умовами кредитного договору (пункти 3.1.4, 3.1.7) передбачено, що підставою для нарахування та сплати процентів до часу погашення кредиту є саме користування кредитними коштами.

8.36. Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по кредиту остання утворилася станом на 05.01.2012. Відтак, звернувшись із позовом про дострокове стягнення кредиту, банк втратив право нараховувати проценти за кредитом. Відповідно безпідставним є і нарахування банком пені та 3% річних на заборгованість зі сплати цих процентів, про що вірно зазначили суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних рішеннях.

8.37. Відносно правомірності здійснення нарахування банком заборгованості за кредитним договором, пені та 3% річних на цю заборгованість у доларах США у період після ухвалення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення від 18.04.2012 у справі №0426/768/2012, колегія суддів зазначає наступне.

8.38. Як вірно вказано в оскаржуваних судових рішеннях, чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, тому у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 та частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання позичальником є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

8.39. Подібний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, та був врахований судами попередніх інстанцій.

8.40. В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зазначила про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

8.41. Відповідно до правової позиції, наведеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

8.42. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, рішенням суду у справі №0426/768/2012 стягнута заборгованість за кредитним договором з боржника у національній валюті - гривні, тобто немає двозначності до розуміння суті обов`язку боржника щодо виконання зобов`язання.

8.43. АТ "Укргазбанк" не зверталося зі скаргами на рішення у наведеній справі в частині стягнення з боржника сум в гривневому еквіваленті.

8.44. Кредитор, який сам визначив заборгованість в еквіваленті на національну валюту - гривню України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

8.45. Відтак, заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитним договором в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, АБ "Укргазбанк" втратило право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про її неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці.

8.46. Наведеним підтверджується висновок судів попередніх інстанцій про неправомірне здійснення скаржником конвертації валюти зобов`язання та подальше нарахування пені, відсотків за користування кредитом, 3% річних на суму зобов`язання з урахуванням такої конвертації та спростовуються протилежні аргументи касаційної скарги.

8.47. Твердження скаржника про те, що суди попередніх інстанцій ухилилися від оцінки наявних у справі доказів (пункт 5.2 цієї постанови) відхиляється колегією суддів як такі, що за своєю суттю зводяться не до питання застосування норм права, а фактично до встановлення обставин, які на переконання скаржника не були встановлені, та переоцінки наявних у справі доказів всупереч тому, що відповідну оцінку їм вже було надано судами першої та апеляційної інстанції. Однак відповідно до меж розгляду справ судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, зокрема частини другої названої статті, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.48. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

8.49. Аргументи касаційної скарги про не врахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 5.1 цієї постанови) відхиляються колегією суддів, оскільки навівши у касаційній скарзі згадані висновки, скаржник виокремив їх з контексту судових рішень, не врахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у справі № 904/1693/22 доказів та встановлених фактичних обставин.

8.50. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої і апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законне рішення суду лише через незгоду з ним скаржника з підстав суб`єктивного тлумачення його як незаконного.

8.51. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

8.52. З урахуванням викладеного у цій постанові, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки аргументи касаційної скарги не доводять порушення або неправильне застосування під час розгляду справи норм матеріального чи процесуального права.

8.53. Оскільки аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, скарга задоволенню не підлягає.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

9.3. З урахуванням викладеного у цій постанові, а також меж перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині та відмову у задоволенні касаційної скарги.

10. Судові витрати

10.1. Зважаючи на відмову у задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/1693/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк