РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2023Справа № 910/21935/21

За позовомГоловного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України
до1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов`язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Іващенко Д.А.
від відповідача 1:Шутов О.О.
від відповідача 2:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління ДПС у м. Києві (надалі - «Управління») як відокремлений підрозділ ДПС України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - «Уповноважена особа») на ліквідацію АТ «Дельта Банк» (надалі - «Банк») та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - «Фонд») про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про включення кредиторських вимог на загальну суму 48 429 603,77 грн., які утворилися внаслідок невиконання АТ «Дельта Банк» податкових зобов`язань, проте уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» відмовила у визнанні позивача кредитором, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача 1 подати відповідні зміни до акцептованого реєстру вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» на затвердження виконавчою дирекцією відповідача 2 та затвердити зміни до акцептованого реєстру вимог кредиторів у частині включення до нього кредиторських вимог позивача на вказану суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2022, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023, позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України і додані до неї документи повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 19.04.2023 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023, скасовано, матеріали справи №910/21935/21 передано до Господарському суду міста Києва на стадію прийняття до розгляду позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

31.05.2023 представником відповідача 1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що територіальні органи ДПС утворені без статусу юридичної особи, а відтак не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, на відміну від ДПС України, яка є юридичною особою, про що позивач у даній справі був обізнаний.

Відповідач 2 також заперечує проти позовних вимог у даній справі у зв`язку з тим, що позивач не є юридичною особою і не може в силу приписів чинного законодавства бути кредитором банку, що перебуває в процедурі ліквідації. Також відповідач 2 вказує на відсутність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду із даним позовом, а також відсутності позовних вимог саме до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповіді на відзиви на позов Управління проти доводів відповідачів заперечує та вказує, що Управління як територіальний орган ДПС України має право звертатися до суду у передбачених законом випадках, а відтак, відмовляючи у включенні заявлених кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, Уповноважена особа порушила права позивача, за захистом яких він звернувся з даним позовом.

Протокольною ухвалою суду від 26.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2023.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача 2 в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 07.08.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду та ліквідатора Банку.

В газеті «Голос України» від 08.10.2015 № 187 (6191) опубліковано оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Позивач подав до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку заяву про задоволення додаткових вимог ГУ ДПС у м. Києві №59134/6/26-15-13-04-17 від 10.06.2021 про те, що у встановлені законодавством строки Банком не сплачено самостійно задекларовані грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно та земельного податку на загальну суму 48 429 603,77 грн.

Листом Банку позивача було повідомлено, що Банк не може включити заявлені кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки позивач є відокремленим підрозділом, що не має статусу юридичної особи та не може вважатися кредитором у розумінні приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються.

Спір у справі виник у зв`язку з оскарженням позивачем зазначених дій щодо відмови у включенні його вимог до акцептованого реєстру вимог кредиторів Банку.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позивач у цій справі обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку подати відповідні зміни до акцептованого реєстру вимог кредиторів Банку на затвердження виконавчою дирекцією Фонду та затвердити зміни до акцентованого реєстру вимог кредиторів в частині включення 48 429 603,77 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Як було встановлено судом, 10.06.2021 Управління як відокремлений підрозділ ДПС України звернулося до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку із заявою про задоволення додаткових вимог №59134/6/26-15-13-04-17.

Проте, листом №868 від 30.06.2021 було зазначено, що заявлені вимоги Управління не можуть бути акцептовані, оскільки відокремлений підрозділ не має статусу юридичної особи, а тому не може вважатися кредитором в розумінні приписів чинного законодавства. Вказаний лист підписаний Головним бухгалтером Банку.

Тобто, Уповноважена особа не відмовляла позивачу в затвердженні його кредиторських вимог, оскільки лист №868 від 30.06.2021 підписаний не відповідачем 1, тобто фактично станом на момент звернення до суду із даним позовом спору між позивачем та відповідачем 1 не існувало.

Згідно з ч. 1 розділу VII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711, підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є:

1) рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону), за яким, зокрема, виникають:

- зобов`язання банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації;

- кредиторські вимоги вкладників у частині, що перевищує суму відшкодування, виплачену Фондом, розмір якої визначено відповідно до вимог статті 26 Закону. Такі вимоги включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають задоволенню в черговості відповідно до статті 52 Закону;

- зобов`язання банку, які, крім вимог вкладника понад гарантовану суму відшкодування по вкладу, включаючи відсотки, які нараховані станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, включають також суми зобов`язань банку понад суму, нараховану на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (зокрема, штрафні санкції у вигляді штрафів, пені або індексу інфляції за кількість днів прострочення зобов`язань). Такі вимоги підлягають включенню до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, а саме: вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

- зобов`язання банку, що ліквідується, за зверненням довірителів фондів фінансування будівництва (далі - ФФБ), або фондів операцій з нерухомістю (далі - ФОН), або відповідного органу, що здійснює нагляд та регулювання діяльності управителя, у зв`язку з порушенням управителем законодавства про фінансові послуги про ФФБ або ФОН, який може передаватися в управління іншій фінансовій установі, що відповідає вимогам законодавства, відповідно до Порядку передачі фонду фінансування будівництва або фонду операцій з нерухомістю в управління іншій фінансовій установі за рішенням суду, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 08 грудня 2020 року №754, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 лютого 2021 року за №147/35769. Банк, що ліквідується, включає такі вимоги до сьомої черги вимог кредиторів;

2) свідоцтво про право на спадщину / рішення суду, яке набрало законної сили, за вимогами:

- кредиторів-спадкодавців, які визнані Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування їй відповідних повноважень) та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

- кредиторів-спадкодавців, які не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, - у разі, якщо спадщина була відкрита до початку або під час періоду приймання Фондом вимог кредиторів, а строк для прийняття спадщини у період приймання Фондом вимог кредиторів не минув.

Підставою для звернення спадкоємців кредитора щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал чи засвідчена нотаріально або органами, що мають право засвідчувати такі документи згідно з вимогами законодавства України, копія свідоцтва про право на спадщину.

У разі звернення спадкоємців кредитора, який не включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів, визначення суми вимог та віднесення вимог до певної черги для цілей внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів здійснюється у порядку, визначеному розділом ІІІ цього Положення, протягом 90 днів з дня звернення, але не довше граничного строку ліквідації банку;

3) у разі припинення кредитора - юридичної особи - за його вимогами, включеними до реєстру акцептованих вимог кредиторів:

- надані правонаступниками документи, що відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що містить відомості про припинення юридичної особи / фізичної особи - підприємця (кредитора) та інформацію про відсутність відомостей про його правонаступників;

4) письмова відмова кредитора від вимог;

5) клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію (у разі делегування їй відповідних повноважень) про виправлення помилки, допущеної Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду чи уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) під час акцептування вимог кредиторів;

6) клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) про збільшення/зменшення вимог кредитора відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду, що виникли під час проведення ліквідації, які отримані від Фонду на підставі заяви про задоволення додаткових вимог;

7) договір уступки права вимоги боргу (договір купівлі-продажу, дарування тощо), засвідчений нотаріально (у випадках, якщо таке засвідчення вимагається законодавством України). Такі зміни вносяться до реєстру акцептованих вимог кредиторів виключно в межах черги, до якої було включено вимогу, яку уступлено, та у сумі, що не перевищує суму (залишок суми) вимог, яку акцептовано первинному кредитору;

8) зняття накладеного за рішенням суду арешту з рахунку;

9) виконання зобов`язання перед цим банком, щодо якого вклад, розміщений у такому банку, використовувався як засіб забезпечення його виконання;

10) заміна кредитора у зобов`язанні банку внаслідок:

- виконання обов`язку банку поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

- виконання обов`язку банку третьою особою.

Такі зміни вносяться до реєстру акцептованих вимог кредиторів після надання банку доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні банку лише у разі, якщо до пред`явлення банку вимоги новим кредитором вимогу первісного кредитора за зобов`язанням банку не задоволено, виключно в межах черги, до якої було включено вимогу первісного кредитора, та у сумі, що не перевищує суму (залишок суми) вимоги за зобов`язанням банку, яку акцептовано первісному кредитору;

11) пред`явлення кредиторських вимог контролюючими органами за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів, що виникли під час проведення ліквідації банку;

12) закон, на підставі якого, зокрема відбувається заміна кредитора у зобов`язанні;

13) застосування наслідків нікчемності правочинів на підставі статті 38 Закону.

Внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили.

У разі відсутності зауважень щодо змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів питання про затвердження змін до реєстру виноситься на розгляд виконавчої дирекції Фонду (п. 7 Положення).

Зважаючи на викладене, визначення суми заборгованості кожному кредитору та віднесення вимоги до певної черги погашення, відхилення вимоги в разі, якщо вони непідтверджені фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, установлених наведеним Положенням та актами Фонду, а також внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів, віднесено до компетенції саме Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку. При цьому вказані дії щодо визначення суми заборгованості кредиторів, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів здійснюються Уповноваженою особою у відповідності до визначених Положенням процедур.

В той же час, судом не встановлено факту відмови саме Уповноваженої особи включити заявлені кредиторські вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки лист №868 від 30.06.2021, підписаний Головним бухгалтером Банку не може розцінюватися як відмова та носить формальний характер.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право та/або охоронюваний законом інтерес порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити ці доводи позивача, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

В той же час суд відзначає, що позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами ані порушення відповідачами чинного законодавства, ані порушення прав та законних інтересів позивача, на захист яких поданий даний позов.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Управління не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.08.2023.

Суддя В.П. Босий