РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2023Справа № 910/2579/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна"

до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Представники сторін:

від позивача: Лукомський П.В., ордер АІ № 1245177;

від відповідача: Сухая М.В., довіреність № 227 від 22.12.2022

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірними рішеннями відповідача у відносинах сторін за Кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021.

Також до позовної заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна» долучено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

06.03.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.04.2023.

30.03.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 10.04.2023 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 08.05.2023.

04.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив.

08.05.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 08.05.2023 представники сторін з`явились.

За результатами розгляду у судовому засіданні клопотання представника позивача про витребування доказів, судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою витребувано у Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро": інформацію у формі довідки про стан заборгованості ТОВ з ІІ «Белферт Україна» за Кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 із зазначенням помісячно за період з 31.05.2022 і по дату підготовки довідки: суми заборгованості по кредиту: суми заборгованості по процентам; стан заборгованості (поточна, прострочена); розміру процентної ставки кредиту, за якою нараховувалась заборгованість по процентам; суми іншої заборгованості за цим Кредитним договором (за наявності, з повідомлення підстав її нарахування і на яких умовах); витяг із рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022, яке стало підставою: а) для списання АТ «Банк Кредит Дніпро» з його балансу частини предмету застави (товарів в обороті у кількості 697,43 тон та вартістю 46 239 709,90 грн.), а також б)для відновлення ним частини заборгованості ТОВ з ІІ «Белферт Україна» за кредитом за Кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 на суму у розмірі 46 239 709,90 грн.; витяг із рішення (рішень) відповідного комітету (комітетів) АТ «Банк Кредит Дніпро», які були прийняті на виконання та/або у зв`язку з прийняттям Правлінням АТ «Банк Кредит Дніпро» рішення від 30.09.2022 щодо ТОВ з ІІ «Белферт Україна»; виписку (виписки) по особовому рахунку з призначенням платежу про списання АТ «Банк Кредит Дніпро» з балансового рахунку № 3409 товарів в обороті у кількості 697,43 тон та вартістю 46 29 709,90 грн., що відбулось згідно рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022; затверджений перелік товарів в обороті (вид, марка, кількість та вартість у розмірі кожного виду кожної марки), які були списані АТ «Банк Кредит Дніпро» з його балансу згідно рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022 та встановлено Акціонерному товариству "Банк Кредит Дніпро" строк до 24.05.2023 для надання витребуваних документів.

25.05.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

29.05.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 29.05.2023 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 12.06.2023.

01.06.2023 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

12.06.2023 представником позивача подано заву про зміну предмету позову.

У судове засідання 12.06.2023 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 26.06.2023.

21.06.2023 представником позивача подано письмові пояснення.

У судове засідання 26.06.2023 представники сторін з`явились.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Дослідивши надану позивачем заяву про зміну предмету позову, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає предмет позову з її урахуванням.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 31.07.2023.

12.07.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

У судове засідання 31.07.2023 представники сторін з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.08.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 14.08.2023 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (в подальшому змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна» (далі - позичальник, позивач) укладено Кредитний договір № 210721-МКЛВ (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії (грошові кошти на умовах, зазначених в Договорі) одним або кількома траншами, але в будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії в загальній сумі кредиту у базовій валюті що дорівнює 3 200 000 євро, що дорівнює еквіваленту 102 510 080,00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, та в межах встановленого строку кредиту (до кінцевої дати погашення, визначеної п. 2.5.2 Договору), а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату (проценти та комісії за Договором) за кредит у порядку та на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.5.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит в терміни, встановлені в заяві на видачу траншу, не пізніше 60 календарних днів, з дати отримання відповідного траншу, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення - 13 червня 2022 року включно, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до іншого терміну відповідно до умов цього Договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 21 липня 2021 року між сторонами укладено Договір застави № 210721-ЗТО (далі - Договір застави), заставою за яким забезпечуються кожна та всі з вимог заставодержателя до позичальника, за виконання усіх основних зобов`язань позичальника за Кредитним договором, який укладено між заставодержателем та позичальником, та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому.

Зміст, розмір, строк і порядок виконання основних зобов`язань вказуються у Кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3 Договору застави, в забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає у заставу товари в обороті: а саме поліетилен високого тиску, дизельне пальне ДТ-Л-К5 сорт С, волокно поліакрилонітрильне, нитки поліамідні, нитки поліефірні, поліолефінова плівка, поліпропіленова плівка, поліетилен високого тиску, поліетиленова плівка, полотна трикотажні поліефірні, полотна неткані поліефірні, Спанбел, акваспан, скло продукція, згідно Додатка № 1 до цього Договору.

Предмет застави належить заставодавцю на праві власності/праві господарського відання, що підтверджується балансово-складською довідкою від 21.07.2021.

Вказаний товар передається разом з усіма його складовими частинами. Предмет застави знаходиться за адресами: Київська обл., м. Бровари, вул. Онікієнко Олега, 134, на підставі Договору суборенди № 28/39/21 від 25.02.2021, строк договору до 31.10.2023; Васильківський район, с. Багрин, вул. Київська, 2г, на підставі Договору зберігання № 01/10/19-3 від 01.10.2019, строк договору до 31.12.2021; Васильківський район, с. Крячки, вул. Кривова, 42, на підставі Договору зберігання № 266/АМ-18 від 06.12.2018, строк договору до 31.12.2021.

За домовленістю сторін вартість предмета застави на дату підписання цього Договору становить 74 411 307,80 грн. без ПДВ.

На момент звернення стягнення ринкова вартість предмета застави визначається заставодержателем згідно із Звітом про незалежну (експертну) оцінку ринкової вартості предмета застави, підготовленим суб`єктом оціночної діяльності.

Сторони погодились, що ринкова вартість предмета застави, яка встановлюється Звітом про незалежну (експертну) оцінку ринкової вартості предмета застави на момент звернення стягнення згідно з п. 2.1.10 Договору, є новою ринковою вартістю предмета застави.

Згідно з п. 1.4 Договору застави, предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця з урахуванням обмежень, встановлених договором та чинним законодавством.

У відповідності до п. 1.8 Договору застави у випадку часткової або повної реалізації/переробки предмета застави, товари в обороті/переробці, що були реалізовані/перероблені, замінюються на товари такого ж виду (роду), якості, кількості та такої ж або більшої вартості або на інших товар за згодою сторін без укладання додаткових угод до даного договору.

Згідно з п. 4.3 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законодавством у випадку нотаріального посвідчення цього договору, або в позасудовому порядку будь-яким із способів, зокрема, шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором.

У пункті 4.6 Договору застави сторони погодили, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих заставодержателем в результаті такого звернення стягнення та/або вартості предмета застави, одержаного заставодержателем у власність.

Відповідач звернувся до позивача з Вимогою про дострокове погашення кредиту № б/н від 25.02.2022, у якій посилаючись на п. 6.14 Кредитного договору повідомив ТОВ з ІІ «Белферт Україна» про необхідність у строк до 28 лютого 2022 року сплатити банку за кредитом - 102 706 000,00 грн. та за поточними процентами - 293 775,95 грн.

В подальшому банк надіслав позивачу Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання № 21-2037 від 20.04.2022, у якому вимагав протягом 30-ти днів з моменту отримання цього повідомлення повністю погасити заборгованість за Кредитним договором у розмірі 103 621 912,41 грн., або передати предмет застави, який є забезпеченням згідно з п. 1.3 Договору застави, у володіння банку протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У відповідь на Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання № 21-2037 від 20.04.2022 ТОВ з ІІ «Белферт Україна» Листом № 885/2 від 02.05.2022 повідомило банк про готовність частково задовольнити вимоги за Кредитним договором шляхом звернення банком стягнення на частину товарів в обороті, які зберігаються за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2г, на підставі Договору зберігання № 01/09/21-З від 01.09.2021.

11 травня 2022 року між сторонами укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання), відповідно до п. 1 якого заставодавець передає рухоме майно у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а обтяжувач приймає від заставодавця і набуває право власності на товари в обороті, а саме: поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г у кількості 35.9 тонни; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г в кількості 2.02 тонни; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г в кількості 36,82 тонни; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г в кількості 698,58 тонни; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г в кількості 102,02 тонни.

Пунктом 4 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 визначено, що згідно з даними, що містяться у звіті про незалежну оцінку ринкової вартості від 04.05.2022 року, виконаної ТОВ «Авіста-А», ринкова вартість вищезазначених товарів в обороті становить 58 926 480,40 грн.

Пунктом 6 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 узгоджено, що заставодержатель набуває право власності на товари в обороті за вартістю, визначеною в п. 4 даного Договору, в момент підписання актів приймання-передачі товарів в обороті та видання заставодавцем видаткових накладних на товари в обороті.

Остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором підлягає визначенню шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного Договору (п. 12 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022).

11 травня 2022 року сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі товарів в обороті на суму 58 926 480,40 грн. та видаткову накладну № 2220 на суму 58 926 480,40 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що хоча процедура звернення стягнення на вказане заставне майно і завершилась та відповідач ще у травні 2022 року задовольнив свої вимоги за рахунок прийнятого ним предмету застави у власність та одночасно списав заборгованість позивача за кредитом за Кредитним договором на суму вартості прийнятого ним у власність майна, але 30.09.2022 відповідач: частково списав зі свого балансу майно, яке попередньо (у травні 2022 року) було набуто відповідачем у власність як предмет застави, а саме, ним були списані товари в обороті у кількості 697,43 тон та вартістю 46 239 709,90 грн.; частково відновлено списану раніше заборгованість позивача за кредитом по Кредитному договору у розмірі 46 239 709,90 грн., в результаті чого розмір основного бору позивача за кредитом по Кредитному договору станом на 30.09.2022 зріс на суму 46 239 709,90 грн. і вже складав 90 019 229,50 грн., що вбачається із виписки по особовому рахунку за 30.09.2022.

Позивач зазначає, що про такі обставини позивач дізнався з огляду на розмішену у системі дистанційного обслуговування банківських рахунків «Інтернет-клієнт-банк» інформацію, а саме банківської виписки по особовому рахунку, з якої вбачається, що підставою для проведення відповідачем означених дій стало рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач не мав правових підстав 30.09.2022 відновити заборгованість позивача за кредитом за Кредитним договором без повернення позивачу списаного відповідачем зі свого балансу майна, то нараховані відповідачем з 30.09.2022 включно проценти на суму відновленої ним заборгованості за кредитом позивача є безпідставно (неправомірно) нарахованими.

Враховуючи наведені обставини, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прийнятої судом до розгляду, просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати оформлене протоколом № 86.3 рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022 в частині, що стосується ТОВ з ІІ «Белферт Україна» та виконання умов Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022;

- зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» списати у його бухгалтерському обліку прострочену заборгованість ТОВ з ІІ «Белферт Україна» за кредитом за Кредитним договором від 21.07.2021 № 210721-МКЛВ у розмірі, яка була відновлена АТ «Банк Кредит Дніпро» 30.09.2022 на підставі протоколу Правління № 86.3;

- зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» списати у його бухгалтерському обліку прострочену заборгованість ТОВ з ІІ «Белферт Україна» за процентами, нарахованими АТ «Банк Кредит Дніпро» за весь час з 30.09.2022 на суму відновленого ним 30.09.2022 розміру простроченої заборгованості ТОВ з ІІ «Белферт Україна» про кредиту за Кредитним договором від 21.07.2021 № 210721-МКЛВ.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що враховуючи воєнний стан та те, що відповідач не мав доступу до складу за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2г, сторони дійшли згоди, що у випадку якщо товарів в обороті на складі буде менше кількість, яку передає відповідач - остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за Кредитним договором буде визначатися укладенням відповідної додаткового угоди. 11.07.2022-12.07.2022 було отримано доступ до складу та проведено інвентаризацію товарів представниками АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ з ІІ «Белферт Україна», за результатами якої на складі за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська, 2г, було встановлено невідповідність фактично виявлених товарів та кількості товарів за Договором. Відповідач зазначає, що за результатами інвентаризації відповідач надіслав позивачу Вимогу (вих. № 17-3553) підписати Додаткову угоду № 1 до Договору та передати відповідачу екземпляр підписаної угоди не пізніше 03.08.2022, у відповідь на яку позивач оригінал додаткової угоди не повернув, в зв`язку з чим банк був вимушений звернутись до суду з позовом про внесення змін до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022, за результатами розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі № 910/7149/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 позов задоволено повністю та внесено зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022, укладеного між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Белферт Україна», на умовах визначених Додатковою угодою № 1. Відповідач зазначає, що саме невідповідність фактичного обсягу товару, переданого у власність, обсягу товару, вказаному в Договорі про задоволення вимог заставодержателя, стала причиною часткового списання банком зі свого балансу майна та зміни суми заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, відповідач зазначає, що спір між сторонами вже було вирішено в рамках розгляду судами справи № 910/7149/22. Що ж до вимоги про визнання неправомірним та скасування оформленого протоколом № 86.3 рішення правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022 в частині, що стосується ТОВ з ІІ «Белферт Україна» та виконання умов Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяження зобов`язання) від 11.05.2022, відповідач зазначає, що така вимога є необґрунтованою з точки зору норм матеріального права, оскільки законодавцем не передбачений такий спосіб захисту у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, та така вимога є нічим іншим, як втручання у внутрішню діяльність банку, що підтверджується судовою практикою, а саме постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20). Відповідач зазначає, що пред`явивши вимогу про зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» списати у його бухгалтерському обліку прострочену заборгованість ТОВ «з ІІ «Белферт Україна» за кредитом за Кредитним договором у розмірі, яка була відновлена АТ «Банк Кредит Дніпро» 30.09.2022 на підставі протоколу його правління позивач фактично намагається повторно переглянути спір між сторонами, який вже був предметом розгляду у суді, і повернути сторони у стан, який існував до фактичної передачі товарів у власність банку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

В свою чергу, відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 579 ЦК України).

Статтею 589 Цивільного кодексу України визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Приписами статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Так, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України);

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

11.05.2022 між Банком та Товариством було укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання), відповідно до п. 1 якого Заставодавець передає рухоме майно у власність Обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а обтяжувач приймає від Заставодавця і набуває право власності на товари в обороті, а саме: поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г; поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г.

Пунктом 4 Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 визначено, що згідно з даними, що містяться у звіті про незалежну оцінку ринкової вартості від 04.05.2022 року, виконаної ТОВ «Авіста-А», ринкова вартість вищезазначених товарів в обороті становить 58 926 480,40 грн.

Відповідно до п. 6 Договору про задоволення вимог заставодержателя, Заставодержатель набуває право власності на товари в обороті за вартістю, визначеною в п. 4 даного договору, в момент підписання актів приймання-передачі товарів в обороті та видання заставодавцю видаткових накладних на товари в обороті.

Фактична передача товарів в обороті здійснюється за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська 2г (п. 9 Договору про задоволення вимог заставодержателя).

Пунктами 11, 12 Договору про задоволення вимог заставодержателя передбачено, що приймання-передача товарів в обороті здійснюється частинами на підставі укладеного між сторонами актів приймання-передачі товарів в обороті, в межах загальної кількості товарів в обороті, зазначеної в п. 1 даного Договору. Остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 підлягає визначенню шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

11.05.2022 сторонами було підписано Акт приймання-передачі товарів в обороті загальною вартістю 58 926 480,40 грн., який є Додатком до Договору про задоволення вимог заставодержателя та Видаткову накладну № 2220 від 11.05.2022.

Статтею 40 Закону України "Про заставу" встановлено, що предметом застави товарів в обороті або у переробці можуть бути сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція тощо. При заставі товарів в обороті або у переробці реалізовані заставодавцем товари перестають бути предметом застави з моменту їх вручення набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу або передачі на пошту для пересилки набувачу, а набуті заставодавцем товари, передбачені в договорі застави, стають предметом застави з моменту виникнення на них права власності.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про заставу", у разі відчуження заставлених товарів заставодавець зобов`язаний замінити їх іншими товарами такої ж або більшої вартості. Зменшення вартості замінених товарів допускається тільки у випадках, коли це здійснено за домовленістю сторін щодо погашення частки початкової заборгованості.

Оскільки позивач неналежним чином виконав умови Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022, укладеного в рахунок часткового забезпечення виконання зобов`язань відповідача за Кредитним договором №210721-МКЛВ від 21.07.2021, у частині передачі заставодержателю предмета застави у кількості визначеній Договором про задоволення вимог заставодержателя, відповідач звернувся до суду з позовом про внесення змін до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 укладеного між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВзІІ "Белферт Україна" на умовах визначених Додатковою угодою №1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі № 910/7149/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 та постановою Верховного Суду від 22.06.2023, позов задоволено повністю, внесено зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна", на умовах визначених Додатковою угодою № 1 з наступним змістом:

"1. Керуючись п. 12 Основного договору, Сторони домовилися про визначення (в тому числі коректування Акту приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022) остаточної кількості, номенклатури, вартості товарів в обороті, які Заставодавець передав у власність Обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, а Обтяжувач прийняв від Заставодавця і набув право власності, а саме:

Повна назва майна (товару)Од.вим.КількістьЦіна за одиницю, грн з ПДВВартість, грн з ПДВ
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/гт2.0281 290.00164 205.80
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/гт36.8268 930.002 538 002.60
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г т37.0566 330.002 457 526.50
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/гт102.0273 780.007 527 035.60
Всього12 686 770.50
2. Сторони домовились, що у зв`язку із виконанням п.1 даної додаткової угоди визнати: що Сторонами частково припинені на суму 12 686 770 (дванадцять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 50 коп. зобов`язання Заставодавця перед Заставодержателем за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 та відбулося відповідне зменшення обсягу предмета застави за договором застави № 210721-ЗТО від 21.07.2021, які діють станом на момент укладення даної угоди.

3. Сторони дійшли згоди викласти п.1 Додатку до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року Акту приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022 року у наступній редакції: " 1. Заставодавець передав у власність Заставодержателю, а Заставодержатель прийняв у власність від Заставодавця товари в обороті, а саме:

Повна назва майна (товару)Од.вим.КількістьЦіна за одиницю, грн з ПДВВартість, грн з ПДВ
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/гт2.0281 290.00164 205.80
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/гт36.8268 930.002 538 002.60
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г т37.0566 330.002 457 526.50
Поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/гт102.0273 780.007 527 035.60
Всього12 686 770.50
4. Інші умови Договору та додаткових угод до нього (за наявності) залишаються без змін і Сторони підтверджують свої зобов`язання за ними."

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

При цьому, у справі № 910/7149/22 встановлено наступні обставини:

- наявні в матеріалах справи Видаткова накладна № 2220 від 11.05.2022 та Акт приймання-передачі товарів в обороті від 11.05.2022 викликають обґрунтовані сумніви у фактичному здійсненні господарської операції за такими первинними документами враховуючи, зокрема, такі обставини: зі сторони позивача накладна підписана невідомою особою (відсутнє зазначення посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення); місцем їх складання є м. Київ, тоді-як фактично предмет застави знаходиться в с. Багрин Київської обл.; накладна та акт не містить підпису зі сторони Зберігача, хоча предмет застави фактично знаходиться на зберіганні в третьої особи, тобто, перебуває не у володінні ТОВ з ІІ «Белферт Україна».

- в силу принципу «Nemo plus iurеs transferre potest quam ipse habet (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам)» надані сторонами первинні бухгалтерські документи не відповідають критеріям реальності господарської операції, оскільки, як встановлено судом, в момент їх оформлення відповідач був позбавлений можливості передати Банку товар, у зв`язку з його фактичним перебуванням у Зберігача, відтак, Видаткова накладна № 2220 від 11.05.2022 та Акт від 11.05.2022 не приймаються судом як належні докази на підтвердження обставин фактичної (реальної) передачі позивачу товару, який в них зазначений.

- інших, а саме належних документів на підтвердження фактичного одержання заставодержателем у володіння предмета застави, що визначений Договором про задоволення вимог заставодержателя від 11.05.2022 та Додатком до Договору (актом приймання-передачі товарів в обороті), суду надано не було.

- у матеріалах справи міститься Інвентаризаційний опис (дата проведення інвентаризації: 11.07.2022-12.07.2022, місце проведення: Київська обл., Васильківський р-н, с. Багрин, вул. Київська 2г), у якому зазначено, що зі слів експерта, представника ТОВ з ІІ «Белферт Україна» Дадасової Н.В. вбачається, що Зберігач самостійно палетував товар в палети вагою 1 т, так як Поклажодавець привозив товар мішками. Враховуючи, що при попередньому огляді складу, підраховувалися палети, які стояли ззовні, але не було видно візуально палети, які стояли в рядах позаду, то інвентаризаційна комісія зробила припущення, що всі палети сформовані вагою в 1 тону. Після початку відвантаження, та отримання доступу до задніх рядів, інвентаризаційною комісією було встановлено, що частково палети формувались вагою менше за 1 тону, а тому, в результаті повного відвантаження товару та його перерахунку було встановлено, що загальна вага товару складає 208 275 кг.

- зі змісту Інвентаризаційного опису (який підписано, у тому числі, представником ТОВ з ІІ «Белферт Україна») вбачається, що інвентаризаційною комісією фактично було виявлено таку кількість товару, що підлягає передачі у володінню Банку на підставі Договору про задоволення вимог заставодержателя:

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 10303-003 в/г - 0 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 107-61К в/г - 2020 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 12203-250 в/г - 36820 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 15803-020 в/г - 37050 кг;

поліетилен високого тиску ПЕВТ марка 17703-010 в/г - 102020 кг.

- з наведеного вбачається, що фактична кількість товару, яка була виявлена на складі Зберігача не відповідає тій кількості товару, що вказана в Договорі про задоволення вимог заставодержателя.

- оскільки, з наявних у матеріалах справи доказів, судом було встановлено, що фактичний обсяг товару, виявлений на складі Зберігача (обсяг товару, що фактично переданий/може бути переданий у володіння Банку) не відповідає обсягу товару вказаному в Договорі про задоволення вимог заставодержателя, у свою чергу, умовами Договору передбачено, що остаточна кількість, номенклатура, вартість товарів в обороті та сума зменшення заборгованості за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 підлягає визначенню шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку про внесення змін до Договору про задоволення вимог заставодержателя на умовах визначених Додатковою угодою № 1 є обґрунтованими та відповідають змісту порушеного права позивача, відтак, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі № 910/7149/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 та постановою Верховного Суду від 22.06.2023, а отже набрало законної сили та за участі тих самих сторін, встановлено, що сторони домовились, що у зв`язку із виконанням п. 1 даної додаткової угоди визнано: що сторонами частково припинені на суму 12 686 770 (дванадцять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 50 коп. зобов`язання Заставодавця перед Заставодержателем за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 та відбулося відповідне зменшення обсягу предмета застави за договором застави № 210721-ЗТО від 21.07.2021, які діють станом на момент укладення даної угоди, і відповідні обставини відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18, від 13.08.2019 у справі №910/11164/16.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46 даної Доповіді:

« 44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.»

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) зазначено:

"Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду, міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, преюдиціально встановлені факти у справі № 910/7149/22 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи та не можуть бути піддані сумніву, в силу юридичної визначеності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022, оформленим Протоколом засідання Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» № 86.3 вирішено списати в бухгалтерському обліку нестачу товарів, відповідно до результатів проведеної 11.07-12.07.2022 інвентаризації, загальною вартістю 46 239 709,90 грн. шляхом відновлення в бухгалтерському обліку простроченої заборгованості в розмірі 46 239 709,90 грн. за Кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021, укладеним між банком та ТОВ з ІІ «Белферт Україна».

Однак, суд зауважує, що рішення АТ «Банк Кредит Дніпро», оформлене Протоколом засідання Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» № 86.3 від 30.09.2022 про відновлення в бухгалтерському обліку простроченої заборгованості в розмірі 46 239 709,90 грн. за Кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021, укладеним між банком та ТОВ з ІІ «Белферт Україна» є внутрішнім документом АТ «Банк Кредит Дніпро» як суб`єкта господарювання та саме по собі не може установлювати обов`язки для третіх осіб (в тому числі для позивача), а отже, не можна вважати порушеними права позивача внаслідок прийняття цього рішення як такого.

Натомість, як встановлено у справі № 910/7149/22, фактичний обсяг товару, виявлений на складі зберігача (обсяг товару, що фактично переданий/може бути переданий у володіння банку) не відповідає обсягу товару вказаному в Договорі про задоволення вимог заставодержателя, а отже саме у зв`язку з наведеним та у відповідності до умов Договору про задоволення вимог заставодержателя змінилась сума заборгованості позивача, а не внаслідок прийняття відповідачем внутрішнього документа.

Таким чином, вимога позивача про визнання неправомірним та скасування оформленого протоколом № 86.3 рішення Правління АТ «Банк Кредит Дніпро» від 30.09.2022 в частині, що стосується ТОВ з ІІ «Белферт Україна» та виконання умов Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» списати у його бухгалтерському обліку прострочену заборгованість ТОВ з ІІ «Белферт Україна» за кредитом за Кредитним договором від 21.07.2021 № 210721-МКЛВ у розмірі, яка була відновлена АТ «Банк Кредит Дніпро» 30.09.2022 на підставі протоколу Правління № 86.3 та за процентами, нарахованими АТ «Банк Кредит Дніпро» за весь час з 30.09.2022 на суму відновленого ним 30.09.2022 розміру простроченої заборгованості ТОВ з ІІ «Белферт Україна» про кредиту за Кредитним договором від 21.07.2021 № 210721-МКЛВ, суд зазначає наступне

Так, згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суб`єктивне цивільне право є мірою можливої поведінки у правовідносинах, в яких існує уповноважена і зобов`язана сторона. Суб`єктивні права встановлюються правовими нормами, їх особливістю є здатність вимагати від зобов`язаної сторони певної міри поведінки, у тому числі, з використанням примусу держави.

Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Тобто законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як «суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому».

Розмежовуючи поняття прав та інтересів, Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначив, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення в межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Одним з таких законних інтересів є інтерес до правової визначеності у відносинах у суспільстві для знання та розуміння своїх прав й обов`язків, а також передбачуваності наслідків своїх дій чи бездіяльності.

Якщо дії або бездіяльність інших осіб створюють для особи правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах із цими особами, така особа може звернутись до суду для захисту свого інтересу у правовій визначеності у відносинах із цими особами.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Зокрема, неефективними є такі способи захисту права чи законного інтересу, як визнання права вимоги виконання зобов`язання від відповідача або визнання наявності договірного обов`язку відповідача, оскільки такі способи не ведуть до виконання боржником свого зобов`язання, у тому числі в примусовому порядку, та отримання кредитором належного на виконання зобов`язання. У цьому випадку в позивача виникне потреба повторного звернення до суду.

Також слід ураховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц та від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20.

Натомість, у межах справи № 910/7149/22, за позовом відповідача, як кредитора, було встановлено обставини щодо дійсного обсягу товару та суми заборгованості позивача, за наслідками чого було ухвалено рішення, яким внесено зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна", на умовах визначених Додатковою угодою № 1.

Відтак, заявлені позивачем вимоги у даній справі фактично зводяться до перегляду спору між сторонами, який вже вирішено у справі № 9107149/22, за результатами розгляду якого внесено зміни до Договору про задоволення вимог заставодержателя (Договір про передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання) від 11.05.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна", на умовах визначених Додатковою угодою № 1, зокрема сторонами частково припинені на суму 12 686 770 (дванадцять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 50 коп. зобов`язання Заставодавця перед Заставодержателем за кредитним договором № 210721-МКЛВ від 21.07.2021 та відбулося відповідне зменшення обсягу предмета застави за договором застави № 210721-ЗТО від 21.07.2021.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 надано наступні висновки щодо застосування способів захисту цивільних прав: статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, згідно з пунктами 3, 5, 7 частини 2 статті 16 ЦК України такими способами є припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 статті 20 ГК України передбачено визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміну чи припинення господарських правовідносин, як одні із способів захисту прав суб`єктів господарювання. Разом з тим, такі вимоги будуть належними способами захисту цивільних прав, якщо вони самостійно будуть призводити до поновлення порушених прав. У випадку, якщо такі вимоги є пов`язаними з іншим способом захисту цивільних прав, зокрема, вимогою про стягнення грошових коштів за зобов`язаннями, вони не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду разом з вимогами, що забезпечують дійсне поновлення прав позивача.

Разом з тим, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу, з урахуванням встановлених у справі № 910/7149/22 обставин та укладеної Додаткової угоди, якою фактично вирішено наявний між сторонами спір, в зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.08.2023

Суддя О.А. Грєхова