ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

17 серпня 2023 року м. ХарківСправа № 922/3623/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Т" (вх. № 3623/23 від 15.08.2023) про забезпечення

позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Т" (юридична адреса: вул. Троїцька, буд. 240-А, м. Миколаїв, 54028; поштова адреса: вул. С.Будного, буд. 7-Г, м. Тернопіль, 46026; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанська промислова компанія" (провул. Зерновий, буд. 10, м. Харків, 61124; )
про стягнення 1036900,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астарта Т" 15.08.2023 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанська промислова компанія" про стягнення 1036900,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору поставки № 162 від 17.11.2021 та приписів чинного законодавства, не поставив товар - трактор ХТА-220-2 та не повернув позивачу у повному обсязі отриману за нього оплату.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2023 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі №922/3623/23 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ "Слобожанська промислова компанія" в межах суми стягнення - до вирішення спору по суті.

Як вбачається із заяви позивача, 17.11.2021 між TOB "Слобожанська промислова компанія" та TOB "Астарта Т" укладений договір поставки № 162 (далі - Договір), за яким відповідач зобов`язався передати позивачу товар, найменування, кількість, якого вказується в Додатку №1, який с невід`ємною частиною Договору.

17.11.2021 сторонами підписано Додаток № 1, в якому вони визначили товар: трактор ХТА-220-2, кількістю 1 шт., вартістю 1 767 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 294 500,00 грн (надалі - товар).

Згідно з п. 2.2 Договору, покупець мав здійснити 100% попередню оплату товару: в розмірі 1 236 900,00 грн протягом терміну, зазначеного в рахунку продавця на оплату, та 530 100,00 грн протягом трьох календарних днів з моменту готовності товару до відвантаження.

За п. 3.1 Договору, поставка мала б здійснитись протягом 40 банківських днів з моменту надходження попередньої оплати в сумі 1 236 900,00 грн.

17.11.2021 платіжним дорученням № 3491 на рахунок відповідача позивачем було перераховано 1 236 900,00 грн.

отже, позивач вказує, що поставка товару мала б відбутись не пізніше 14.01.2022, проте така поставка так і не відбулась.

16.02.2023 за вих. № 174 TOB "Астарта Т" направило постачальнику лист, в якому просило повернути сплачені кошти.

22.02.2023 за вих. № 22-1 TOB "Слобожанська промислова компанія" направило на електронну пошту позивача лист, в якому погодилось на повернення коштів за вказаним Договором та запропонувало графік повернення коштів.

22.02.2023 сторони уклали Додаткову угоду № 1, за умовами якої, відповідач мав сплатити суму 1 236 900,00 грн наступним чином: 300 000,00 грн - до 30.03.2023 та по 187 380,00 грн - щомісячними сумами до 30 числа, завершуючи в серпні 2023 р.

30.03.2023 TOB "Слобожанська промислова компанія" платіжним документом № 43540 сплатила позивачу 200 000,00 грн.

07.06.2023 за вих. № 771 TOB "Астарта Т" направило відповідачу претензію на суму 474 760,00 грн, яка складається з недоплаченої суми 100 000 грн (із зобов`язання до 30.03.2023) та платежів строком до 30.04.2023, до 30.05.2023 по 187 380,00 грн, - яка була отримана відповідачем 14.06.2023.

У зв`язку з не отриманням відповіді та вказаних коштів, 20.07.2023 за вих. №1000 позивач знову направив претензію на суму 662 140,00 грн, до якої також був доданий не сплачений платіж строком сплати до 30.06.2023, що отримана відповідачем 07.08.2023.

Подальших дій по перерахуванню коштів відповідач не вчиняв.

Таким чином, TOB "Слобожанська промислова компанія" має сплатити 1 036 900,00 грн (1 236 900,00 грн - 200 000,00 грн), до якої включена сума 187 380 грн строком сплати до 30.08.2023, оскільки позивач впевнений, що на час прийняття справи до розгляду такий платіж також не буде сплачений.

Позивач зазначає, що він, як покупець, своєчасно і в повному обсязі виконав свої зобов`язання, - перерахував кошти, про що свідчать додане до позовної заяви платіжне доручення, йшов на зустріч відповідачу підписуючи розстрочку повернення коштів, - проте вже на першому платежі - TOB "Слобожанська промислова компанія" не виконало зобов`язання, як і в подальшому, не здійснювала наступних платежів.

За таких обставин, позивач вважає, що обраний ним вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ "Слобожанська промислова компанія" в межах суми стягнення, забезпечить виконання рішення суду на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких TOB "Астарта Т" звернулось до суду.

Дослідивши подані позивачем разом із позовною заявою та заявою про забезпечення позову матеріали, враховуючи підтверджені ними обставини справи, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема, заборонити відповідачу вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З огляду на положення ст.ст. 13, 74, 80 ГПК України, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В якості забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно та грошові кошти відповідача в межах суми стягнення.

В обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову позивач посилається на можливість продажу відповідачем власної продукції або здійснення розпорядження грошовими коштами в період розгляду справи в суді, внаслідок чого існує ймовірність в подальшому недостатності такого майна та грошових коштів для задоволення позовних вимог позивача. Окрім того, позивач, зважаючи на значний проміжок часу та лише часткове погашення боргу, беручи до уваги те, що відповідач своєчасно не виконав взяте перед позивачем зобов`язання з поставки товару, робить висновок про недобросовісність постачальника, з наявністю усіх ризиків, що можуть, на думку позивача, призвести до неможливості виконання рішення суду у даній справі.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачем дій, які б свідчили про намір відчуження майна або витрачання грошових коштів, позивачем не надано.

Одне лише припущення щодо можливості вчинення таких дій не може бути прийнято судом у якості належного доказу на підтвердження викладених обставин.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд приходить до висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Т" про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на відповідні докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності невідкладного забезпечення позову. Заявником не підтверджено документально, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист інтересів держави чи позивача.

Крім того, слід зазначити, що предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів.

Отже, запропонований позивачем такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Слобожанська промислова компанія", не відповідає предмету позову.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. При цьому, відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Проте, заявник, просить накласти арешт на грошові кошти боржника без визначення номерів рахунків та назви відповідних установ, в яких вони відкриті.

Отже, з урахуванням принципів розумності та справедливості, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Слобожанська промислова компанія", а також накладення арешту на грошові кошти відповідача без їх конкретного зазначення, є неправомірними.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Пропозицій щодо зустрічного забезпечення позивачем заявлено не було.

Керуючись ст. 74, 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Т" (вх. № 3623/23 від 15.08.2023) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст.ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 17.08.2023.

Суддя Н.М. Кухар

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.