ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про розгляд заяви

"11" серпня 2023 р.Справа № 916/2069/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Большакова В.А.

дослідивши матеріали справи

за заявою кредитора: Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" (65104, м. Одеса, пр. Глушка академіка, буд. 21; )

про визнання банкрутом

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників:

від кредитора: не з`явився;

від ОСОБА_1 : Кишкань С.В. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

ліквідатор банкрута: арбітражний керуючий Коваль І.В. (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

У судовому засіданні 09.08.2023р. оголошувалась перерва до 11.08.2023р. о 14 год. 00 хв. у відповідності до ст. 216 ГПК України.

Встановив:

Ухвалою підготовчого засідання суду від 09.08.2021р. відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мейд Ін"; визнано вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ТОВ "Мейд Ін" в сумі 5 145 818, 58 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника ТОВ "Мейд Ін" строком на 170 календарних днів до 26.01.2022р.; призначено розпорядником майна боржника ТОВ "Мейд Ін" арбітражного керуючого Коваль І.В.

Ухвалою попереднього засідання суду від 11.10.2021р. визначено розмір та перелік усіх визнаних вимог для внесення розпорядником майна боржника до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022р. визнано банкрутом ТОВ "Мейд Ін"; відкрито відносно ТОВ "Мейд Ін" ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців до 29.07.2023р.; ліквідатором ТОВ "Мейд Ін" призначено арбітражного керуючого Коваль І.В.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Коваль І.В. звернулася із заявою від 09.03.2023р. (вх. №3-132/23 від 10.03.2023р.) про стягнення з ОСОБА_1 з будь-якого рахунку, виявленого в ході виконання судового рішення, на користь ТОВ "Мейд Ін" грошових коштів в сумі 5 145 818, 58 грн. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

Заява обґрунтована тим, що в процедурі банкрутства ТОВ «Мейд Ін» зроблено аналіз фінансового стану, виявлення ознак неплатоспроможності підприємства, ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, за результатами якого зроблено наступний висновок:

«Чітко встановленим фактом під час проведення аналізу є укладання великої кількості договорів із пов`язаними особами, в тому числі щодо видачі-отримання безвідсоткових позик; відсутність технічної, матеріальної та кадрової бази для повноцінного, безперебійного тривалого господарювання; відсутність раціональних, обґрунтованих, ефективних управлінських рішень; відсутність дотримання договірних зобов`язань та забезпечення виконання своїх обов`язків перед кредиторами. Вчинення цих дій відбулось під час керівництва ОСОБА_1 , яка в аналізований період, зокрема до 08.09.2020р. була директором, засновником і кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Мейд Ін». Проте можна встановити, що заборгованість перед відомими кредиторами, що фігурують у справі про банкрутство, навіть частково не зазнала погашення в липні 2020-го року, тобто в період реалізації майна боржника.

З огляду на викладене та враховуючи інформацію аналізу й дані системи показників оцінки фінансового стану, можна встановити, що керівник підприємства, який є одноосібно його засновник не приймав жодних управлінських та організаційних рішень для запобігання банкрутству, то можна вести мову про присутність економічних ознак дій з доведення до банкрутства.

Зібрані матеріали та фактичні дані свідчать, що ТОВ «Мейд Ін» було доведено до банкрутства саме з вини засновника та керівника, яка відповідно до норм спеціального Закону про банкрутство та положень цивільного, господарського законодавства була зобов`язана приймати необхідні управлінські та організаційні рішення для запобігання банкрутству.

Натомість ОСОБА_1 , що була керівником й засновником ТОВ «Мейд Ін», заходів щодо недопущення банкрутства не виконувала, фактично відмовившись від подальшого здійснення від імені юридичної особи - боржника господарської діяльності, адже мала місце зміна керівника та засновника товариства. Не надавалась у 2020-2021рр. фінансова статистична звітність до органів статистики, фінансова податкова звітність до органів ПДС, отже проявилась бездіяльність у наданні обов`язкової звітності до контролюючих органів держави, що є порушенням ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Така бездіяльність, неминуче, призвела до виникнення грошових зобов`язань, стійкої неплатоспроможності і як наслідок банкрутства юридичної особи - боржника».

Ліквідатором банкрута вказано, що під час усієї діяльності ТОВ «Мейд Ін», не враховуючи зміни назв, засновників та кінцевих бенефеціарних власників, господарські відносини із пов`язаними структурами та безпосередньо за участі ОСОБА_1 були домінантним, що свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_1 як керівника та засновника ТОВ «Мейд Ін».

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 89, ч. 1 ст. 211, ч.ч. 1,3 ст. 215, ч. 2 ст. 219 ГК України, абз. 1 ч. 1 ст. 80, ч.ч.1, 2 ст. 83, ст. 97, ч. 1 ст. 619 ЦК України, ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» ліквідатор банкрута зазначає, що ані ОСОБА_1 , як попереднім директором та учасником товариства, так і останнім керівником та учасником ТОВ «Мейд Ін» не було вчинено дій щодо передання документів та як наслідок виконання обов`язку передбаченого нормами чинного законодавства, постанови господарського суду Одеської області, якою відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ «Мейд Ін», що у свою чергу свідчить про бездіяльність вищого органу управління боржника, якими є загальні збори учасників.

Посилаючись на положення ч. 1-3 ст. 4, ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор банкрута вказує, що зазначених зобов`язань ОСОБА_1 , як власник та директор банкрута, не виконала, хоча повинна була вчинити весь комплекс дій щодо запобігання банкрутства; натомість ОСОБА_1 було проведено відчуження корпоративних прав на користь ОСОБА_2 , яким не було вчинено жодних дій для продовження господарської діяльності підприємства.

Ліквідатор банкрута вважає, що дії ОСОБА_1 , як власника (засновника) та керівника боржника, були направлені таким чином, на завдання шкоди кредиторам, позбавивши їх законного права на отримання належних їм коштів з майна боржника, на які вони мали правомірні очікування; волевиявлення власника (засновника) юридичної особи боржника, характеризується прямим умислом, як щодо вилучення майна від боржника та припинення його діяльності так і щодо наслідків таких дій та рішень - настання стану неплатоспроможності боржника та його банкрутства, а саме невиконання зобов`язань перед кредиторами.

Представником ОСОБА_1 надано відповідь від 17.07.2023р. (вх. №24656/23 від 20.07.2023р.), в якій він просить відмовити у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Коваль І.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мейд Ін» грошових коштів в сумі 5 145 818, 58 грн. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства з наступних підстав.

Стосовно відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діяння суб`єктами правопорушення та наслідками вказано, що ліквідатором не здійснено повного аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Мейд Ін» за весь період діяльності підприємства (фінансовий аналіз складено станом на 31.12.2019р.), при цьому інвентаризація компанії належним чином не проводилась, не було проведено відповідно до норм та стандартів бухгалтерського обліку аудит компанії, як фінансовий так і управлінський, а всі дані взяті з реєстрів, що призвело до неповного встановлення об`єктивної сторони правопорушення. Тобто, за таких умов неможливо точно встановити, що саме дії ОСОБА_1 чи дії інших осіб призвели до банкрутства юридичної особи. Посилаючись на позицію Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №908/314/18, згідно якою причинно-наслідковий зв`язок між винними діяннями суб`єктів правопорушення має доводитись ліквідатором, представником вказано, що така заява з додатками не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували законність вимог ліквідатора.

Згідно відповіді якщо компанія ПП «Каштан ЛВ» у своєму фінансовому аналізі встановила спорідненість структур ТОВ «Мейд Ін» і ТОВ «Самміт Солюшн» при належному аналізі, якщо такий проводився об`єктивно і не упереджено, вони мали б відзначити, шо обидві дані компанії мали контракти з АТ «Альфа-Банк» і у обох компаній виникли проблеми саме під час реалізації проектів AТ «Альфа-Банк», попри все на кожній були і є матеріали або діючі контракти, які мали бути реалізовані, а продукція відвантажена в подальшому.

У відповіді на заяву вказано, що ТОВ «Мейд Ін» компанія, яка не мала на момент продажу (08.09.2020) жодних репутаційних вад і протягом всього періоду виконувала свої обов`язки, як перед державою, так і перед постачальниками та клієнтами, про що свідчить відсутність даних в публічних реєстрах. Проект, який був запущений на базі ТОВ «Мейд Ін» для АТ «Альфа-Банк» є прибутковим і мав бути реалізованим. Це вбачається відповідно до наведених розрахунків у вигляді калькуляції. ТОВ «Мейд Ін» було обрано як постачальник за результатами публічного конкурсу, який був розміщений на онлайн-платформі Конкурс проводився у декілька етапів і виключав будь-які маніпуляції. Всі проекти, які були запущені по контрактам АТ «Альфа-Банк» проходили перевірку з боку різних відділів банку, включаючи виїзди представників на виробництво, в даному випадку були наступні представники Махініч М та Блоцький С. , під час реалізації проектів візити були від інших представників, що затверджували наявність виробничих потужностей, що суперечить даним наведеним у фінансовому аналізі ПП «Каштан ЛВ».

У відповіді зазначено, що представники ПП «Каштан ЛВ» досліджували тільки одну частину діяльності ОСОБА_1 , що є некоректним, так як в аналізі є посилання на споріднені структури до яких, як очевидно відноситься ТОВ «Саміт Солюшн». Якщо розглядати в комплексі очевидно, що обидві компанії належали ОСОБА_1 і обидві співпрацювали з АТ «Альфа-Банк» та до початку роботи з останнім мали низку клієнтів і не мали жодних проблем; працювали не тільки на локальні, а й на міжнародні ринки у обох були однакові проблеми, маніпуляції з замовленнями, запуск в роботу по гарантійним листам, відмова компенсувати додаткові витрати, що прописано в контрактах, відмова від виробленої продукції та інше; натомість загальні збитки групи компаній, нанесені АТ «Альфа-Банк» своєю діяльністю складають 5 285 390, 24 грн.

При підготовці заяви про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_5 ліквідатором не враховано фактор пандемії коронавірусу і як вона вплинула на фінансовий стан ТОВ «Мейд Ін», що свідчить про не об`єктивність та неповноту вищевказаної заяви.

Представник вважає, що у виконавця аналізу ОСОБА_6 були відсутні необхідні знання та статус для проведення фінансового аналізу компанії, оскільки із відкритих джерел встановлено, що ОСОБА_6 є суб`єктом оціночної діяльності на підставі сертифікату № 128/20 від 21-02-2020 за наступними напрямками діяльності, які не стосуються можливості проведення фінансового аналізу діяльності підприємства, а саме: оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них; оцінка машин та обладнання; оцінка колісних транспортних засобів; оцінка літальних апаратів; оцінка судноплавних засобів; оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин, обладнання, колісних транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів, та тих, що становлять культурну цінність», оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім прав на об`єкти інтелектуальної власності), оцінка прав на об`єкти інтелектуальної власності; ОСОБА_6 відсутня у реєстрі атестованих судових експертів.

Ліквідатор при зазначені однією з підстав для покладання субсидіарної відповідальності неподання у 2020-2021рр. фінансової статистичної звітності, фінансової звітності до органів ДПС, не враховувала, що ОСОБА_1 з вересня 2020р. не мала відношення до ТОВ «Мейд Ін», у зв`язку з чим не мала можливості подавати відповідну звітність.

Ліквідатором банкрута надано відзив на відповідь представника ОСОБА_1 від 08.08.2023р. (вх. №27042/23 від 08.08.2023р.), в якому зазначено, що до останньої не надано жодного доказу, який би підтверджував викладені в ній заперечення на заяву про покладання субсидіарної відповідальності, а тому їх відсутність ставить подану відповідь під сумнів, а викладені в ній доводи є лише припущеннями.

Стосовно відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діяннями суб`єктів правопорушення та наслідками ліквідатор банкрута зазначає, що фінансовий аналіз було проведено за наявними звітами, які було подано ТОВ «МЕЙД ІН» до контролюючих органів; проведений аналіз фінансової звітності ТОВ «МЕЙД ІН» станом на 01.01.2019р. (за 2018-ий рік) та на 01.01.2020р. (за 2019-ий рік), оскільки дані фінансової звітності станом на 01.01.2021р. (за 2020-ий рік) та дані на звітні дати 2021р.- відсутні. Також було проведено суцільний аналіз банківських виписок, проведено інвентаризацію активів на підставі отриманої інформації від компетентних органів, що і дало змогу встановити причинно-наслідковий зв`язок в діях саме ОСОБА_1 , за часів якої фактично відбувалась операційна діяльність підприємства.

Щодо тези про добросовісність ОСОБА_1 як керівника та засновника ТОВ «Мейд Ін» ліквідатор вказує, що є незрозумілим яке відношення по суті заяви покладення субсидіарної відповідальності мають відзнаки та яким чином вони спростовують дії/бездіяльність ОСОБА_1

Стосовно посилання на «Пандемію Короновірусу» ліквідатор банкрута вказує, що взагалі такий вплив враховуючи, що оплата була проведена в строк до жовтня 2019р. міг мати лише незначний вплив та звертає увагу що ОСОБА_1 як власник та керівник жодних дій не вчинили та не намагалась вчинити, про що у тому числі свідчить рішення господарського суду міста Києва.

Щодо відсутності у виконавця ОСОБА_6 необхідних знань та статусу для складання фінансового аналізу ТОВ «Мейд ІН» ліквідатор банкрута вказує, що доводи представника, спростовуються вимогами чинного законодавства та постановою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022р. у даній справі, яка набрала законної сили. Звертає увагу на те, що фінансовий аналіз підприємства, щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства ТОВ «Мейд Ін» підготовлений ПП «Каштан» не є висновком судового експерта та відповідно ОСОБА_6 не повинна бути судовим експертом, а отже й посилання на відсутність в реєстрі судових експертів є безпідставним. У відповідності до вимог ч.2.ст.9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом».

Стосовно неподання фінансової статистичної звітності ліквідатор банкрута зазначає, що з вересня 2020р. ОСОБА_1 не мала відношення до ТОВ «Мейд Ін» лише ще раз свідчить, що особа яка була засновником, директором, була освідомлено про наявність заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» на суму більше 5 млн. гривень, діяла не в інтересах ТОВ «Мейд Ін», а свідомо сподівалась на уникнення відповідальності та не вжила жодних заходів до повернення заборгованості.

Щодо формування статутного капіталу ТОВ «МЕЙД ІН» ліквідатор банкрута вказує, що враховуючи аналіз банківських виписок товариства, відсутнє підтвердження щодо внесення коштів на формування статутного капіталу; дані руху коштів по рахунку в АТ «Альфа-Банк» стартують від 03.05.2019р., а в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 23.04.2019р. Внесення коштів у касу підприємства на підставі прибуткового касового ордеру теж відсутнє, адже кошти з каси підприємства повинні бути внесені на поточний банківських рахунок товариства. Підтвердження формування статутного капіталу засновником товариства ОСОБА_1 відсутнє. Додатково підсумок власного капіталу на кінець 2019р. (що відображено у звітності із внесеним статутним капіталом) покращує показники фінансових коефіцієнтів. У випадку доведення невнесення (не формування) статутного капіталу, характеристика фінансового стану ТОВ може зазнати змін (у сторону погіршення вже на кінець 2019р.).

Представником ОСОБА_1 надано заперечення від 08.08.2023р. (вх. №27101/23 від 09.08.2023р.), згідно вважає, що висновок ліквідатора банкрута стосовно не надання жодного доказу, що ставить під сумнів відповідь під сумнів в цілому помилковим. Саме за результатом вивчення заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності було підготовлено обґрунтовану відповідь, в якій викладені твердження за результатом вивчення та аналізу наявних матеріалів справи, які повністю спростовують позицію ліквідатора щодо наявності підстав для покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності. Викладені обґрунтування є достатніми для спростування позиції ліквідатора Коваль І.В .

По-друге, ліквідатор Коваль І.В. посилаючись на аналіз фінансового стану ТОВ «Мейд Ін» зазначає про наявність причинно-наслідкового зв?язку між діяннями суб?єктів правопорушення та наслідками. При підготовці відповіді на заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на неповноту проведеного аналізу фінансового стану ТОВ «Мейд Ін», що виключає можливість встановлення причинно-наслідкового зв?язку між діяннями суб?єктів правопорушення та наслідками.

По-третє, ліквідатор Коваль І.В. зазначила про бездоказовість добросовістності ОСОБА_1 як керівника та засновника ТОВ «Мейд Ін». Вищевказаний факт не має основного значення для з?ясування питання щодо наявності підстав для покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності, однак ОСОБА_1 вважала за необхідне зазначити про вищевказану обставину у відповіді, так як вона, хоч і опосередковано, має відношення до предмету розгляду.

По-четверте, при підготовці відповіді не було зроблено основного акценту на «Пандемію Коронавірусу», і це не є тими основними аргументами на посилається ОСОБА_1 та її представник, було тільки вказано про те, що при проведенні фінансового аналізу підприємства та визначенні наявності підстав для покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності не було зовсім враховано «Пандемію Коронавірусу», яка мала дуже значний вплив на економіку держави та господарські відносини, що саме по собі свідчить про неповноту аналізу фінансового стану підприємства. При цьому при підготовці відзиву ліквідатор Коваль І.В. саме собі суперечить. Так, спочатку вона зазначила про некоректність вищевказаного твердження та не відповідність його обставинам справи, далі у своєму відзиві ліквідатор Коваль І.В. зазначає, що «Пандемію Коронавірусу» все ж таки могла б мати певний вплив на діяльність підприємства.

По-п?яте, ліквідатор Коваль І.В. зазначила про те, що ОСОБА_6 не має бути атестованим судовим експертом.

По-шосте, ліквідатор Коваль І.В. вдалася до перекручування фактів пов?язавши неподання фінансової звітності з тим, що ОСОБА_1 повинна була мати копію акту приймання-передачі усіх активів, купівлі-продажу частки ТОВ. ОСОБА_1 за час свого керівництва ТОВ «Мейд Ін» подавала до контролюючих органів всі обов?язкові звіти, і звинувачення її у неподачі звітності є безпідставним. Не можна звинувачувати ОСОБА_1 у неподанні звітності за період, коли вона вже не мала ніякого відношення до ТОВ «Мейд Ін» ані як керівник, ані як засновник.

Аналіз фінансового стану ТОВ «Мейд Ін» проведено станом на 31.12.2019р., при цьому зовсім не було проаналізовано фінансовий стан підприємства за 2020-2021рр. Ліквідатор Коваль І.В. ніяких контраргументів вищевказаному твердженню у своєму відзиві не зазначила, що є досить вагомою обставиною для встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 .

По-сьоме, у своєму відзиві ліквідатор Коваль І.В. зазначила, що про недобросовістність ОСОБА_1 може свідчити той факт, що ОСОБА_2 , який став новим власником підприємства, був власником більше 35 компаній. Вважає таке твердження безпідставним та бездоказовим, яке є лише припущенням ліквідатора Коваль І.В .

Розглянувши матеріали справи, заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Коваль І.В. з доданими до неї доказами, відзиви та заперечення на заяву, суд встановив:

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого Господарським судом Одеської області, ТОВ "Мейд Ін" знаходиться за адресою: 65104, м. Одеса, пр. Глушка академіка, буд. 21; . У складі засновників боржника - ОСОБА_2 .

Також із вказаного витягу вбачається, що відбувалися наступні реєстраційні дії, а саме: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи 03.04.2020р., 1075029, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи; державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу 07.09.2020р., 002075029, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи; державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу 08.09.2020р., 003075029, зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера), зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна місцезнаходження юридичної особи.

Постановою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022р. визнано банкрутом ТОВ "Мейд Ін"; відкрито відносно ТОВ "Мейд Ін" ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців до 29.07.2023р.; ліквідатором ТОВ "Мейд Ін" призначено арбітражного керуючого Коваль І.В.

Ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Коваль І.В. надано звіт про фінансовий аналіз, виконаний ПП "Каштан ЛВ" на підставі договору про надання послуг з проведення фінансового аналізу підприємства, щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства ТОВ "Мейд Ін" станом на 31.12.2019р.

За наслідками проведеного аналізу встановлено наступне:

«Чітко встановленим фактом під час проведення аналізу є укладання великої кількості договорів із пов`язаними особами, в тому числі щодо видачі-отримання безвідсоткових позик; відсутність технічної, матеріальної та кадрової бази для повноцінного, безперебійного тривалого господарювання; відсутність раціональних, обґрунтованих, ефективних управлінських рішень; відсутність дотримання договірних зобов`язань та забезпечення виконання своїх обов`язків перед кредиторами. Вчинення цих дій відбулось під час керівництва ОСОБА_1 , яка в аналізований період, зокрема до 08.09.2020р. була директором, засновником і кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Мейл Ін». Проте можна встановити, що заборгованість перед відомими кредиторами, що фігурують у справі про банкрутство, навіть частково не зазнала погашення в липні 2020-го року, тобто в період реалізації майна боржника.

З огляду на викладене та враховуючи інформацію аналізу й дані системи показників оцінки фінансового стану, можна встановити, що керівник підприємства, який є одноосібно його засновник не приймав жодних управлінських та організаційних рішень для запобігання банкрутству, то можна вести мову про присутність економічних ознак дій з доведення до банкрутства».

Зібрані матеріали та фактичні дані свідчать, що ТОВ «Мейд Ін» було доведено до банкрутства саме з вини засновника та керівника, яка відповідно до норм спеціального Закону про банкрутство та положень цивільного, господарського законодавства була зобов`язана приймати необхідні управлінські та організаційні рішення для запобігання банкрутству.

Натомість ОСОБА_1 , що була керівником й засновником ТОВ «Мейд Ін», заходів щодо недопущення банкрутства не виконувала, фактично відмовившись від подальшого здійснення від імені юридичної особи - боржника господарської діяльності, адже мала місце зміна керівника та засновника товариства. Не надавалась у 2020-2021 роках фінансова статистична звітність до органів статистики, фінансова податкова звітність до органів ПДС, отже проявилась бездіяльність у наданні обов`язкової звітності до контролюючих органів держави, що є порушенням ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Така бездіяльність, неминуче, призвела до виникнення грошових зобов`язань, стійкої неплатоспроможності і як наслідок банкрутства юридичної особи - боржника».

У звіті зазначено, що його проведено відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства, Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006р. №14 та інших нормативно-правових актів та на основі наступних джерел інформації: установчі документи підприємства, баланс підприємства, звіт про фінансові результати, звіт про рух коштів, звіт про власний капітал, примітки до річної фінансової звітності, звіт про наявність та рух основних фондів, амортизацію (знос), обстеження технологічних інновацій промислового підприємства, звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість, звіт з праці, звіт про стан умов праці, пільги та компенсації за роботу зі шкідливими умовами праці, звіт про використання робочого часу, звіт про виробництво промислової продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ГК України умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Визначення доведення до банкрутства міститься в ст. 219 КК України: "Доведення до банкрутства, тобто умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином - засновником (учасником) або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору".

Згідно ч.ч. 2, 3 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006р. N 14 (далі - Методичні рекомендації), об`єктом аналізу є фінансово-господарський стан підприємств, зокрема фінансові, виробничі та інвестиційні аспекти їх діяльності. Суб`єктами аналізу є власники, органи, уповноважені управляти майном, або особи, які заінтересовані в отриманні інформації щодо діяльності підприємства (державний орган з питань банкрутства, арбітражний керуючий, органи податкової служби, керівництво).

Відповідно до ч. 4 Методичних рекомендацій доведення до банкрутства - умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином-засновником (учасником) або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору.

Згідно ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу та інше.

Ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ч. 2 ст. 76 ГПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Системний аналіз змісту абзацу першого частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство, абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ у взаємозв`язку з іншими нормами законодавства свідчить, що до третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, належать будь-які особи, внаслідок дій або бездіяльності яких сталося банкрутство юридичної особи.

Вирішуючи питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) і, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, потрібно брати до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство. Зокрема, такими діями можуть бути:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, спрямованих на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок якого настала неплатоспроможність боржника за його іншими зобов`язаннями;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

На особу, яка отримала вигоду з протиправної (недобросовісної) поведінки керівника чи засновників боржника, поширюються правила субсидіарної відповідальності, за якими суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (щодо масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, що не могло б утворитися у разі відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в тому числі принципу добросовісності.

До суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо, прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду його інтересам та кредиторів, які можуть виражатися, зокрема, у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання («фірмами-одноденками» тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу) сукупного доходу, отримуваного від здійснення діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;

- використанні і розпорядженні майном боржника як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчиненні інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Установлення причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/ бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у нього активів для задоволення вимог кредиторів, визнаних у процедурі банкрутства) належить до об`єктивної сторони цього правопорушення, обов`язок доведення якого покладається на ліквідатора.

Для визначення статусу особи як відповідача за субсидіарною відповідальністю за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд, розглядаючи заяву про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясовуючи наявність підстав для покладення на цих осіб такої відповідальності, - дослідити сукупність правочинів та інших операцій, здійснених під впливом осіб, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію фактичного банкрутства боржника.

Статтею 61 КУзПБ, статтею 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019) закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності.

Якщо дії третьої особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не спричинені використанням нею своїх можливостей щодо визначення дій боржника на шкоду кредиторам боржника. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. За статтею 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.

Звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021р. по справі №915/1624/16.

Метою субсидіарної відповідальності як інституту є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів; суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ; суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Тлумачення положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів її інтерпретації свідчить, що у ній закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

До третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства частини другої статті 61 КУзПБ відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи.

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності. Тобто до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у: - прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо); - наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій; - призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи; - створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам; - використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій; - отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження; - використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів; - вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Наведений перелік прикладів не є вичерпним.

Тлумачення частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), частини другої статті 61 КУзПБ (від 21.10.2019) свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2023р. по справі №910/17743/18.

Виходячи з положень ст. 73 та ч.1 ст. 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), обставини існування або відсутності будь-якого із наведених елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. (Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019р. у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019р. у справі № 914/385/18, від 10.04.2019р. у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019р. у справі № 915/641/18.)

Судом встановлено, що арбітражним керуючим Коваль І.В. надано звіт про фінансовий аналіз, виконаний ПП "Каштан ЛВ", щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства ТОВ "Мейд Ін" станом на 31.12.2019р.

За наслідками проведеного аналізу встановлено, що зібрані матеріали та фактичні дані свідчать, що ТОВ «Мейд Ін» було доведено до банкрутства саме з вини засновника та керівника, яка відповідно до норм спеціального Закону про банкрутство та положень цивільного, господарського законодавства була зобов`язана приймати необхідні управлінські та організаційні рішення для запобігання банкрутству; натомість ОСОБА_1 , що була корівником й засновником ТОВ «Мейд Ін», заходів щодо недопущення банкрутства не виконувала, фактично відмовившись від подальшого здійснення від імені юридичної особи - боржника господарської діяльності, адже мала місце зміна керівника та засновника товариства; не надавалась у 2020-2021 роках фінансова статистична звітність до органів статистики, фінансова податкова звітність до органів ПДС, отже проявилась бездіяльність у наданні обов`язкової звітності до контролюючих органів держави, що є порушенням ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Така бездіяльність, неминуче, призвела до виникнення грошових зобов`язань, стійкої неплатоспроможності і як наслідок банкрутства юридичної особи - боржника».

Вказаний фінансовий аналіз став підставою для звернення ліквідатором банкрута із заявою про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 та стягнення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «Мейд Ін» у зв`язку з доведенням до банкрутства.

Ліквідатор банкрута арбітражним керуючим Коваль І.В., крім наданого фінансового аналізу, в якості обґрунтування субсидіарної відповідальності в діях ОСОБА_1 на шкоду інтересам кредиторів документально не навів та не надав суду документів, які можуть виражатися, зокрема у:

прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання («фірмами-одноденками» тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу) сукупного доходу, отримуваного від здійснення діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;

- використанні і розпорядженні майном боржника як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчиненні інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Отже, заява ліквідатора банкрута не ґрунтується на належних та допустимих доказах щодо підтвердження вини керівника ОСОБА_1 , що складає об`єктивну та суб`єктивну сторону цивільно-правової відповідальності при доведенні субсидіарної відповідальності керівника боржника, яка призвела до відсутності майнових активів у банкрута для задоволення вимог кредиторів.

Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, від 10.12.2020 у справі 922/1067/17.

Разом з тим суд зазначає, що звіт за результатами проведеного ліквідатором аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності не є безумовним доказом доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування у відповідності до приписів ст.74 ГПК України.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, суд дійшов висновку, що ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Коваль І.В. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями (бездіяльності) ОСОБА_1 спричинено неплатоспроможність боржника, та які б свідчили про факт доведення ТОВ «Мейд Ін» до банкрутства внаслідок таких дій (бездіяльності).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Коваль І.В. про стягнення з ОСОБА_1 з будь-якого рахунку, виявленого в ході виконання судового рішення, на користь ТОВ "Мейд Ін" грошових коштів в сумі 5 145 818, 58 грн. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

Керуючись ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" арбітражному керуючому Коваль Іванні Василівні у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 з будь-якого рахунку, виявленого в ході виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" грошових коштів в сумі 5 145 818, 58 грн. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

Ухвала набирає законної сили 11.08.2023р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повну ухвалу складено та підписано 14.08.2023р.

Копію ухвали надіслати на електронну адресу: АТ "Сенс-Банк" (), арбітражному керуючому Коваль І.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Якушкіній О.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), представнику ОСОБА_5. Кишкань С.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Суддя Л.І. Грабован