УХВАЛА

21 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 926/2212/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Зуєв В.А., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023

(головуючий - Марко Р.І., судді Скрипчук О.С., Матущак О.І.)

у справі №926/2212/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері"

до Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради

про стягнення боргу за договором підряду в сумі 770 854,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" (далі - ТОВ "ЛК Машинері") звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості по оплаті виконаних на підставі договору підряду №93/17 від 10.11.2017 будівельних робіт на суму 770 854,86 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2023 у справі №926/2212/20 позов ТОВ "ЛК Машинері" до Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради про стягнення боргу за договором підряду в сумі 770 854,86 грн задоволено частково, стягнуто з Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ТОВ "ЛК Машинері" 109 484,04 грн основного боргу та 1 642,26 грн судового збору, у решті вимог про стягнення основного боргу на суму 661 370,82 грн відмовлено. Судовий збір у сумі 9 920,57 грн та витрати по оплаті за судову будівельно-технічну експертизу в сумі 13 728,80 грн залишено за позивачем ТОВ "ЛК Машинері".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №926/2212/20 рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2023 скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено повністю позовні вимоги ТОВ "ЛК Машинері", стягнуто з Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ТОВ "ЛК Машинері" 770 854,86 грн, стягнуто з Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ТОВ "ЛК Машинері" 26 443,68 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2023 у справі № 926/2212/20.

01.08.2023 Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №926/2212/20 разом з клопотанням про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлений у розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору в справі №926/2212/20 є стягнення 770 854,86 грн заборгованості за договором підряду, тобто ціна позову є меншою за п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2020 рік - 1 051 000,00 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду в касаційному порядку оскаржуваного судового рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які передбачені пп. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Вказує, що у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №916/693/21, постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №910/18384/20, постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №906/764/20 та інших неодноразово стверджувалося про те, що «для встановлення наявності підстав для оплати робіт за договором підряду, які оформлені актом прийняття - передачі робіт, підписаним однією стороною договору (підрядником), необхідним є встановлення та оцінка таких істотних обставин для цього, як обґрунтованість відмови замовника від підписання актів виконаних робіт та реального/фактичного виконання робіт за договором підряду». Водночас, суд апеляційної інстанції не врахував зазначеного в оскаржуваному рішенні та взагалі не надав правову оцінку позиції відповідача про недопустимість доказів, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Натомість, суди нівелювали встановлену Верховним Судом практику застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах. Зазначає, що формування єдиної практики застосування норм Цивільного кодексу України є базисом в сфері здійснення ефективного використання коштів місцевого бюджету та для правової визначеності в правовій державі.

Проте Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судом обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судом під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи. Інших аргументів та доводів, які б свідчили про фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з матеріалів касаційної скарги не вбачається.

Суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №926/2212/20 є стягнення грошової суми, що є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №926/2212/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Крім того, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника, то клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку не розглядається.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №926/2212/20.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді В.А. Зуєв

В.І. Студенець