ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2023 року м. Дніпро Справа № 908/1019/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Проскуряков К.В.) від 29.05.2023 у справі № 908/1019/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент, м. Запоріжжя

до відповідача Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, м. Київ

про відшкодування збитків у розмірі 150 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Технохімреагент звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області про відшкодування збитків у розмірі 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діями службовця УДКСУ у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області Васильченко Н.Г., який на власний розсуд змінив спосіб та порядок виконання судового рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 у справі №908/2300/16, позивачу була спричинена немайнова шкода. Внаслідок вказаних дій була принижена ділова репутація позивача перед учасниками товариства, в т.ч. іноземними.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.05.2023 у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання ТОВ Технохімреагент та характер немайнових втрат. Доводи позивача відносно того, що внаслідок виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 у справі № 908/2300/16 неналежним чином, принижено його ділову репутацію перед учасниками товариства, в т.ч. іноземними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено здійснення додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими, як і втрати чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність державних органів, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, які є предметом дослідження у цій справі. Також позивачем не надано доказів в обґрунтування розміру та розрахунку немайнової шкоди у сумі 150 000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю Технохімреагент звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду, відшкодувати за рахунок держави немайнову шкоду у розмірі 150 000,00 грн, завдану діями службовця УДКСУ у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області Васильченко Н.Г., який на власний розсуд змінив спосіб та порядок виконання судового рішення господарського суду запорізької області від 15.11.2016 (справа №908/2300/16).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що судом першої інстанції не прийнято процесуальне рішення по суті розгляду клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Внаслідок нерозгляду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд не спромігся зрозуміти, на які певні дії та відсутність подій посилається учасник справи.

Позивач вказує, що такі події перелічені в позові і в заяві: не було стягнуто з Державного бюджету України шкоду; службовець УДКСУ виконала судовий наказ шляхом сплати готівкою через недержавний банк; службовець УДКСУ отримала повноваження на нетрадиційне виконання наказу і здійснення платежу готівкою через недержавний банк; службовець УДКСУ отримала готівку, якої у казначейської служби не повинно бути; змінено спосіб та порядок виконання судового рішення (судовий наказ не виконано шляхом стягнення з Державного бюджету відповідно суми) і змінено не судом.

Судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги відзив на позовну заяву та додані до нього документи, з огляду на відсутність доказів надіслання цього відзиву на адресу позивача.

З урахуванням приписів ст. 23 Цивільного кодексу України позивач не може переймати на себе повноваження суду і визначати розмір грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки це є прерогативою суду.

Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області у наданих запереченнях на апеляційну скаргу вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а рішення суду першої інстанції винесено при повному з`ясуванні обставин по справі, оскільки судом вжито всі передбачені законом заходи, необхідні для їх з`ясування.

У наданих суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Державна казначейська служба зазначає, що позивачем не надано відповідного судового документу про визнання протиправності дій органів Державної казначейської служби України. Також позивачем не надано розрахунку моральної шкоди і не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи стягнення шкоди у розмірі 150 000,00 грн, а не у більшому або у меншому від цього розмірі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2023 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 у справі № 908/2300/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент до Запорізької митниці ДФС про стягнення 864,00 грн позовні вимоги задоволені; стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент 864,00 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 908/2300/16, апеляційна скарга Запорізької митниці Державної фіскальної служби у Запорізькій області залишена без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 року у справі № 908/2300/16 залишено без змін. Викладено п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя (69096, м. Запоріжжя, вул. Штурмова, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, ) 864,00 грн. (вісімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби (69041, м.Запоріжжя, вул.Кремлівська, 11, ідентифікаційний код 39477764)".

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 у справі №908/2300/16 постанова Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 залишена без змін.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017, у відповідності до ст.116 ГПК України (у редакції до 15.12.2017), 02.08.2017 судом видано наказ про стягнення з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент 864,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби, строк пред`явлення до виконання якого до 22.03.2020.

З державного реєстру судових рішень та системи "Діловодство" господарського суду Запорізької області вбачається, що 11.03.2020 ТОВ Технохімреагент звернулось до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд із заявою про видачу дублікату виконавчого документа по справі № 908/2300/16 про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Технохімреагент 864,00 грн, яка вмотивована тим, що оригінал наказу Господарського суду Запорізької області про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Технохімреагент 864,00 грн направлено до державного казначейства та втрачено.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.06.2020 заяву ТОВ Технохімреагент про видачу дублікату виконавчого документа по справі №908/2300/16 про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Технохімреагент 864,00 грн залишено без задоволення з тих підстав, що заявником не надано суду доказів в підтвердження того, що наказ Господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 у справі №908/2300/16 про стягнення з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ТОВ Технохімреагент 864,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби був надісланий до державного казначейства, втрачений при листуванні, чи стягувачем, чи органом виконання. Також заявником не надано доказів, що вказаний наказ суду не перебуває на даний час на примусовому виконанні.

31.03.2020 ТОВ Технохімреагент звернулось до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, в якій просило суд поновити строк пред`явлення наказу до виконання у справі №908/2300/16, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку пред`явлення наказу до виконання тим, що існує вірогідність, що на момент отримання дублікату наказу закінчиться строк його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.06.2020 заяву ТОВ Технохімреагент про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом у справі №908/2300/16 залишено без задоволення з тих підстав, що ТОВ Технохімреагент не доведено, що на час розгляду поданої заяви пропущений строк пред`явлення наказу Господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 у справі №908/2300/16 до виконання, та що вказаний наказ суду не перебуває на примусовому виконанні, чи його втрачено.

В подальшому 01.07.2020 ТОВ Технохімреагент звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про видачу дублікату наказу у справі №908/2300/16 з тих підстав, що наказ (виконавчий документ) втрачено при пересилці Державною казначейською службою України у Запорізької області до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя.

Вказана заява обґрунтована посиланням на п.17.4 Перехідних положень ГПК України. До заяви заявником додано лист Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області від 12.02.2020 №02-08.4/202, відповідно до якого управління направило пакет документів по справі №908/2300/16 до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області листом від 08.12.2017 №04-10.1/412-1459 для подальшого опрацювання та направлення до Державної казначейської служби України для виконання, а також лист Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 24.02.2020 №13-083/1450, яким повідомлено, що наразі зазначений виконавчий документ не перебуває на виконанні в Головному управлінні, оскільки документ щодо його виконання було повернуто до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області для доопрацювання.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020 відмовлено у задоволенні поданої заяви про видачу дубліката наказу від 02.08.2017 по справі №908/2300/16, оскільки заявник не надав доказів сплати судового збору в установлених законом розмірі та порядку.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.12.2020 відмовлено ТОВ Технохімреагент у задоволені заяви від 04.11.2020 про виправлення описки в ухвалі суду від 03.12.2020 по справі № 908/2300/16.

Рішенням суду Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 у справі № 908/1849/22 ТОВ "Технохімреагент" відмовлено у задоволенні позову до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування немайнової шкоди за рахунок держави в розмірі 120 000,00 грн, завданої бездіяльністю Державної казначейської служби України щодо строків виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 у справі №908/2300/16.

Вказане рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди (факт наявності моральної шкоди, протиправність дій її заподіювача, обґрунтування визначення розміру моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданням такої шкоди позивачу), у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Наведеним судовим рішення встановлено, що відповідачами до матеріалів справи надано копію квитанції 0.0.916654602.1 (код квитанції 1079-3815-8488-9537) від 15.12.2017, якою підтверджується факт проведення УДКСУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області через ОСОБА_1 платежу в сумі 864,00 грн на рахунок ТОВ Технохімреагент (р/р отримувача НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль, код отримувача 34155997, МФО отримувача 380805) із призначенням платежу: судовий наказ №908/2300/16 про відшкодування шкоди заподіяної Зап. Митницею від УДКСУ у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області через ОСОБА_1 . Таким чином, фактичне перерахування коштів на виконання наказу №908/2300/16 від 02.08.2017 відбулось 15.12.2017.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 у справі №908/1849/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До позовної заяви у справі, що розглядається, позивачем додано лист від 12.02.2020 №02-08.4/202, в якому Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, повідомило позивача про те, що управління направило пакет документів по справі №908/2300/16 до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області листом від 08.12.2017 №04-10.1/412-1459 для подальшого опрацювання та направлення до Державної казначейської служби України для виконання.

19.02.2020 позивач звернувся із запитом № 908/2300/16/6 до Державної казначейської служби України та Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області, в якому просив повідомити про стан виконання наказу у справі № 908/2300/16 від 02.08.2017р.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 24.02.2020 №13-083/1450, позивачу повідомлено, що наразі зазначений виконавчий документ не перебуває на виконанні в Головному управлінні, оскільки документ щодо його виконання було повернуто до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області для доопрацювання.

Крім того, позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області з заявою про виконання наказу №908/2300/16 від 02.08.2017.

Позивач вказує, що зі змісту платежу у квитанції №0.0.916654602.1 від 15.12.2017 виходить, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 (справа №908/2300/16) фактично не виконано. Не було стягнуто з Держаного бюджету України шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби. Службовець ОСОБА_1 виконала судовий наказ шляхом сплати готівкою через недержавний банк. Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1 на власний розсуд змінила спосіб та порядок виконання судового рішення.

Позивач вважає, що діями службовця УДКСУ у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_1 йому завдано немайнову шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

За приписами п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17).

Аналіз статей 11 та 23 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №686/7986/21).

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 вказано, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди (подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17,від 30.01.2018 у справі 804/2252/14, від 20.02.2018 у справі №818/1394/17 від 25.01.2022 у справі №686/13686/2, від 07.09.2022 у справі №686/19070/21, від 07.09.2022 у справі №686/19910/21, від 26.09.2022 у справі №686/29071/21, від 27.10.2022 у справі №686/20441/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц зауважено, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Статтею 170 Цивільного кодексу України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (ч.4 ст.56 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у господарському судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді (близький за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на правовідносини сторін, які виникли з виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 у справі №908/2300/16 про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Технохімреагент 864,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці Державної фіскальної служби, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За приписами ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (надалі - Порядок).

Відповідно до п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи Казначейства: забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; вживають заходів до виконання виконавчих документів; розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження (п.4 Порядку).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження. Строки пред`явлення виконавчих документів перериваються в разі пред`явлення їх до виконання, надання органом (посадовою особою), який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів. Пропущені строки пред`явлення виконавчих документів суду до виконання поновлюються судом в установленому законом порядку, а рішень про стягнення коштів, прийнятих органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, - не поновлюються.

Згідно з п.8 Порядку органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку: приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам здійснюються після усунення обставин, що були підставою для відкладення безспірного списання таких коштів. У разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення про стягнення коштів або унеможливлюють його виконання, орган Казначейства на підставі відповідного рішення органу, який видав виконавчий документ, здійснює відстрочку та/або розстрочку безспірного списання коштів і їх перерахування стягувачам у встановлений таким рішенням спосіб (п.12 Порядку).

Дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду (п.15 Порядку).

Згідно з пунктом 35 Порядку Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п.36 Порядку, у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (п.38 Порядку).

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі (п.39 Порядку).

Казначейство веде бухгалтерський облік та складає звітність про здійснення в установленому порядку безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку (п.40 Порядку).

Пунктом 50 Порядку встановлено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення (надсилання) у визначеному порядку до органів Держказначейства із направленням для виконання заяви та оригіналу наказу від 02.08.2017 у справі № 908/2300/16, з якої б можна було б встановити дату такого звернення.

Позивач лише вказує, що цей наказ було надіслано до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області.

Водночас відповідач та третя особа не заперечують факт отримання для виконання наказу від 02.08.2017 у справі № 908/2300/16, з тексту якого вбачається, що він був дійсний для пред`явлення до виконання до 22.03.2020.

Як вже було зазначено вище ТОВ Технохімреагент неодноразово намагалося отримати дублікат цього наказу, а також продовжити строк пред`явлення його до виконання.

Станом на дату (28.03.2023) звернення з позовом у справі, що розглядається, минуло понад три роки після завершення строку пред`явлення наказу у справі №908/2300/16 від 02.08.2017 до виконання, який судом продовжений не був. Дублікат цього наказу, який за твердженням позивача було втрачено при пересилці, судом також не видавався.

Таким чином, господарським судом правомірно зазначено, що вказане свідчить про втрату позивачем права на стягнення боргу за цим наказом навіть за умови, якщо б кошти у розмірі 864,00 грн не були сплачені на його рахунок через КБ Приватбанк.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що перерахування Управлінням Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області за квитанцією №0.0.916654602.1 (код квитанції 1079-3815-8488-9537) від 15.12.2017 через ОСОБА_2 платежу в сумі 864,00 грн на рахунок ТОВ Технохімреагент (р/р отримувача НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль, код отримувача 34155997, МФО отримувача 380805) із призначенням платежу: судовий наказ №908/2300/16 про відшкодування шкоди заподіяної Зап. Митницею від УДКСУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області через ОСОБА_1 , не відповідає вимогам п.38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, яким визначено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету, а не шляхом перерахування готівкових коштів через установи банків.

Проте, позивач погодився з таким перерахуванням коштів на його рахунок 15.12.2017, вказану суму не повернув і не намагався це зробити протягом більше ніж п`яти років, отже прийняв таке виконання як належне.

Встановивши наведені обставини, господарський суд правомірно зауважив, що активи позивача внаслідок перерахування Управлінням Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м.Запоріжжя Запорізької області за квитанцією №0.0.916654602.1 (код квитанції 1079-3815-8488-9537) від 15.12.2017 через ОСОБА_2 платежу в сумі 864,00 грн збільшилися на вказану суму, а тому фактично матеріального збитку він не зазнав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями ст.ст.13,74 Господарського процесуального кодексу України саме на сторони справи покладено обов`язок надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, а суд не наділений повноваженнями збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У даному випадку, позивач не довів у встановленому законом порядку, факту завдання відповідачем моральної шкоди, а саме наявності протиправних дій чи бездіяльності її посадових осіб і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою моральною шкодою.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що внаслідок невиконання рішення суду була принижена його ділова репутація.

Так, за приписами статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". За змістом цієї норми діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Отже, виходячи з комплексного аналізу наведених норм, юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження фактуу понесення скаржником збитків у своїй підприємницькій діяльності або наявності посягання на його фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, або вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності товариства.

Зокрема, позивачем не надано доказів, а саме довідок (актів, звітів тощо) про зменшення вартості нематеріальних активів; свідоцтв про зменшення вартості котирування акцій юридичної особи; висновків судової експертизи; експертної оцінки вартості нематеріальних активів; повідомлень в засобах масової інформації; результатів проведення перевірок контролюючими органами (якщо ці перевірки були викликані діями відповідача) тощо, на підтвердження того, що дії відповідача призвели до приниження ділової репутації, зниження престижу чи підрив довіри до діяльності ТОВ Технохімреагент.

Твердження позивача про те, що службовці митниці, відчувши безкарність, продовжують неправомірні дії, а Держава не заохочує службовців митниці діяти правомірно, оскільки судові рішення про відшкодування завданої державними службовцями шкоди належним чином не виконуються, не пов`язані з предметом спору, є надуманими та безпідставними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не прийнято процесуальне рішення по суті розгляду клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки наведене спростовується змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення. Так, господарським судом розглянуто клопотання позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні, надано відповідну оцінку доводам, викладеним у цьому клопотанні та зазначено по відсутність підстав для його задоволення.

Твердження скаржника про відсутність доказів надіслання копії відзиву на позовну заяву спростовуються наявними у справі доказами, зокрема фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 04.05.2023.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем наявності складу цивільного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2023 у справі № 908/1019/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Т.А. Верхогляд