ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" серпня 2023 р.Справа № 924/368/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши заяву приватного підприємства "ГВМ-Агро" про розстрочення виконання рішення

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна", м. Київ

до приватного підприємства "ГВМ-Агро", с. Іванівка Хмельницької області

про стягнення 14433609,30 грн, з яких 9932094,60 грн попередньої оплати, 472903,06 грн пені, 4028611,64 грн процентів,

представники сторін:

позивача: Козачок І.П. - представник згідно ордеру

відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 23.08.2023р. судом оголошено вступну і резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.06.2023р. у справі № 924/368/23 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна", м. Київ до приватного підприємства "ГВМ-Агро", с. Іванівка Хмельницької області про стягнення 14433609,30 грн, з яких 9932094,60 грн попередньої оплати, 472903,06 грн пені, 4028611,64 грн процентів задоволено. Стягнуто з приватного підприємства "ГВМ-Агро" (Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Іванівка, вул. Шевченка, 62, ідентифікаційний код 38171525) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс № 4А/41, ідентифікаційний код 36138,60 грн (дев`ять мільйонів дев`ятсот тридцять дві тисячі дев`яносто чотири гривні 60 коп.) попередньої оплати, 472903,06 грн (чотириста сімдесят дві тисячі дев`ятсот три гривні 06 коп.) пені, 4028611,64 грн (чотири мільйони двадцять вісім тисяч шістсот одинадцять гривень 64 коп.) процентів, 173203,31 грн (сто сімдесят три тисячі двісті три гривні 31 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Додатковим рішенням господарського суду Хмельницької області від 27.06.2023р. у справі № 924/368/23 заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про стягнення з приватного підприємства "ГВМ-Агро" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн задоволено. Стягнуто з приватного підприємства "ГВМ-Агро" (Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Іванівка, вул. Шевченка, 62, ідентифікаційний код 38171525) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс № 4А/41, ідентифікаційний код 36138418) 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вказаних рішень судом видано накази від 07.08.2023р. № 924/368/23.

11.08.2023р. через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, у якій приватне підприємство "ГВМ-Агро" просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 13.06.2023р. та додаткового рішення господарського суду Хмельницької області від 27.06.2023р. на 12 місяців рівними частинами відповідно до наступного графіку: жовтень 2023 року 1217651,05 грн; листопад 2023 року - 1217651,05 грн, грудень 2023 року - 1217651,05 грн, січень 2024 року - 1217651,05 грн, лютий 2024 року - 1217651,05 грн, березень 2024 року - 1217651,05 грн, квітень 2024 року - 1217651,05 грн, травень 2024 року - 1217651,05 грн, червень 2024 року - 1217651,05 грн, липень 2024 року - 1217651,05 грн, серпень 2024 року - 1217651,05 грн, вересень 2024 року - 1217651,05 грн, щомісячно до 30 числа кожного поточного місяця.

В обґрунтування поданої заяви заявником звернуто увагу, зокрема, на введений на території України воєнний стан, на специфіку діяльності підприємства заявника, яка полягає у здійсненні сезонної сільськогосподарської роботи та якій на даний момент державна влада надає досить високого пріоритету. Так, Кабінетом Міністрів України 29.04.2022р. затверджено План заходів забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, завданням якого є, зокрема, забезпечення безперебійного виробництва сільськогосподарської продукції та харчових продуктів, забезпечення повноцінного функціонування підприємств агропромислового комплексу, регулювання наповнення внутрішнього ринку продукцією власного виробництва та забезпечення експортного попиту. Також зазначено, що від сезонної роботи приватного підприємства залежить надходження коштів на рахунки підприємства (безпосередньо за результатами господарської діяльності). Станом на серпень 2023 року підприємство перебуває на етапі збору урожаю з метою подальшої його реалізації. На підтвердження своїх доводів заявником додано банківські довідки про стан рахунків: № 230810SU15470002 від 10.08.2023р. (АТ "Приватбанк 0,00 грн"), № НМ3-07.8/98 від 10.08.2023р. (ПУМБ 0,53 грн), № 24-125/ІІІ від 10.08.2023р. (АТ "МІБ" 639,51 грн), податкову вимогу від 25.05.2023р. № 0-2201, відповідно до якої станом на 24.05.2023р. сума податкового боргу ПП "ГВМ-Агро" становить 1181052,48 грн.

Ухвалою суду від 15.08.2023р. заяву про розстрочення виконання рішення призначено до розгляду в засіданні господарського суду.

18.08.2023р. представником товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" подано до суду заперечення щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення від 13.06.2023р. та додаткового рішення від 27.06.2023р. у справі № 924/368/23. Обґрунтовуючи свої доводи, останній вказав, що ступінь вини відповідача у виникненні спору є прямою і доведеною рішенням. На думку позивача, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити обставини, які склались для відповідача й ускладнюють виконання рішення. Надані відповідачем довідки про стан рахунків не можуть слугувати підтвердженням скрутного матеріального становища відповідача. Також позивач звернув увагу на поведінку відповідача в судовому процесі, а саме неодноразово стверджував про непідписання договору поставки між сторонами, заявляв про необхідність проведення експертизи договору поставки, чотири рази подавав клопотання про відкладення розгляду справи, подав апеляційну скаргу, яка в подальшому була повернута з огляду на несплату судового збору. Вказане свідчить про затягування розгляду справи та відстрочення моменту виконання рішення. Разом з тим, позивач зазначає про перевищення відповідачем у прохальній частині заяви річного строку розстрочення виконання рішення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача.

Представником приватного підприємства "ГВМ-Агро" подано до суду 22.08.2023р. додаткові письмові пояснення, у яких звернуто увагу на скрутне майнове становище, що підтверджується довідкою приватного підприємства № 21 від 21.08.2023р., відповідно до якої станом на 21.08.2023р. стан рахунків залишається незмінним. Також зазначено, що специфікою діяльності підприємства є сезонні сільськогосподарські роботи. На даний час підприємство перебуває на етапі збору урожаю, а реалізація продукції планується протягом листопада 2023 року лютого 2024 року.

Позивач в судове засідання 23.08.2023 року з`явився, позицію підтримав. Відповідач підтримав позицію викладену в заяві, проте в клопотанні від 23.08.2023 р. просив заяву слухати за відсутності представника.

Розглянувши заяву від 11.08.2023р. відповідача про розстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних мотивів.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського кодексу України).

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (ст. 331 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення - це надання можливості виконання рішення по визначених частинах у строки, які визначаються господарським судом. Розстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Вирішуючи питання про розстрочку, відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що розстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання розстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Отже особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані представником заявника довідки про стан рахунку, як докази викладених в заяві обставин, судом не беруться до уваги, оскільки відсутність достатніх коштів на його рахунках з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не є підставою для розстрочки виконання судового рішення. Разом з тим, жодних інших доказів в тому числі щодо скрутного фінансового становища підприємства заявником не подано.

Так, існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Жодних інших доказів на підтвердження неможливості виконання судового рішення в цілому заявником до заяви не додано (зокрема, фінансової звітності та доказів здійснення сезонних робіт відповідачем). Крім того, відповідачем не обґрунтовано яким чином План заходів забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, затверджений Кабінетом Міністрів України 29.04.2022р., сприятиме виконанню приватним підприємством рішень від 13.06.2023р., від 27.06.2023р. у справі № 924/368/23.

Частина 5 статті 331 ГПК України унормовує, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

Із поданої відповідачем заяви вбачається, що останнім запропоновано графік погашення заборгованості, який передбачає розстрочення виконання судового рішення у справі № 924/368/23 у термін, більший 12 місяців (до 30 вересня 2024 року (останній платіж), в той час як рішення були прийняті 13.06.2023р. та від 27.06.2023р. відповідно), що суперечить ч. 5 ст. 331 ГПК України.

З вищевикладеного суд, надавши оцінку дотримання принципу пропорційності, тобто встановлення справедливого балансу між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав стягувача і можливістю тимчасового обмеження його права на законне сподівання отримати кошти, вважає, що наведені боржником обставини не є такими, що істотно ускладнюють негайне виконання рішення про стягнення грошових коштів в цілому на користь стягувача, що має наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви від 11.08.2023р. приватного підприємства "ГВМ-Агро" про розстрочення виконання рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 23.08.2023р.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 3 примірн.:

1 - до справи;

2 позивачу (м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс № 4А/41);

3 - відповідачу (321140, Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул. Шевченка, буд. 62).

Всім рек. з повід.

Електронні адреси:

позивача -

відповідача - ;