ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р. Справа № 922/2864/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області (адреса: 62103, Харківська обл., м. Богодухів, пл. Свято-Духівська, буд. 1) в інтересах держави, в особі 1) Золочівської селищної ради (адреса: 62203, Харківська обл., Богодухівський р.-н, смт. Золочів, вул. Центральна, буд. 13-А; ); 2) Північно-Східного офісу Держаудитслужби (адреса: 61022, м. Харків, м.-н Свободи, буд. 5, під. 4, пов. 10; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" (адреса: 61099, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 256-Б; )
про стягнення 57122,76 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Керівник Богодухівської окружної прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі 1) Золочівської селищної ради (далі перший відповідач) та 2) Північно-Східного офісу Держаудитслужби (далі другий відповідач), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" (далі - відповідач) 57122,76 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що Золочівською селищною радою за процедурою відкритих торгів UА-2019-01-03-001014-с проведено закупівлю природного газу загальним об`ємом 90500 куб. м. з очікуваною вартістю 1270000,00 грн. Переможцем торгів визначено ТОВ "Мегагаз Постач" з пропозицією 804454,50 грн, тобто з ціною за природний газ по 8889, 00 грн за 1000 куб. м. В результаті, 05.02.2019 між Золочівською селищною радою та ТОВ "Мегагаз Постач" укладено договір № 32-Т на постачання природного газу на загальну суму 804454,50 грн зі строком дії до 31.12.2019, вартість газу за 1 тис.м3 становила 8889,00 грн з ПДВ. Однак, в подальшому додатковою угодою до договору про зміну ціни за одиницю товару № 2 від 14.03.2019, внесено зміни до договору якими зокрема передбачено, що ціна газу становить 8148,25 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1629,65 грн, всього 9777,90 грн. Прокурор вказує, що зазначена додаткова угода укладалася за відповідними зверненнями ТОВ "Мегагаз Постач" з підстав нібито збільшення вартості природного газу на ринку. Позивачем оплачено поставлений природний газ повністю відповідно до ціни вказаній в додатковій угоді.

Разом з тим, прокурор при зверненні до суду вважає, що додаткова угода до договору про зміну ціни за одиницю товару № 2 від 14.03.2019 суперечать вимогам Закону України Про публічні закупівлі, а тому є нікчемною. Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 216 ЦК України та п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про публічні закупівлі прокурором ставиться вимога про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення з ТОВ "Мегагаз Постач" на користь Золочівської селищної ради суми 57122,76 грн. одержаної на виконання нікчемного правочину (додаткової угоди до договору про зміну ціни за одиницю товару № 2 від 14.03.2019).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.07.2023 справу прийнято до розгляду; постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового та електронного зв`язку направлено копію ухвали від 03.07.2023 про відкриття провадження у справі.

Копію зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення (а. с. 112-113), згідно з якими направлялась поштова кореспонденція, та довідки про доставку електронного листа (а. с. 110-111).

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляду справи, а останні в розумінні вимог ст. 120, п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.07.2023.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом у даній справі.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. З ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Крім того, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідності дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на потребі дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 зазначив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

Прокурор звертається до суду з метою захисту інтересів держави, в основі яких завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій та програм.

Інтереси держави охоплюються здійсненням її функцій, діяльністю її органів, які законодавчо наділені певними повноваженнями.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Бюджетна система України - сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудована з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права (п. 5 ч. 1 ст. 2 БК України).

Бюджети місцевого самоврядування - бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад) (п. 2 ч. 1 ст. 2 БК України).

Слід зазначити, що бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципах єдності бюджетної системи, збалансованості, повноти, обґрунтованості, справедливості та неупередженості.

Статтею 95 Конституції України визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України Про місцеве самоврядування в Україні.

Частиною 1 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Статтею 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Дійсним власником коштів місцевого бюджету є саме територіальна громада, тому орган місцевого самоврядування має право розпоряджатись майном територіальної громади лише в межах повноважень та виключно у спосіб, передбачений чинними нормативно-правовими актами.

Розпорядження органом місцевого самоврядування бюджетними коштами в порушення вказаних положень не може вважатись вираженням волі дійсного власника.

Як свідчать матеріали справи, у спірних правовідносинах таким представницьким органом виступала Золочівська селищна рада Харківської області.

Як зазначає прокурор в позовній заяві, пред`явлення ним позову у даному випадку зумовлено очевидним завданням шкоди інтересам держави у бюджетній сфері, яке полягає в порушенні Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" прав та інтересів держави, спрямованих на задоволення індивідуальних та колективних потреб, зокрема, у природному газі. Прокурор зазначає, що пред`являючи позов у даній справі він виходить саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування якої виправдовує застосування механізму стягнення безпідставно сплачених коштів. За таких обставин порушенням суспільного, публічного інтересу є порушення законності при вирішенні закупівлі природного газу для задоволення потреб Золочівської селищної ради Харківської області.

Прокурор зазначає, що на теперішній час Золочівська селищна рада Харківської області не забезпечила належного захисту майнових прав територіальної громади, у тому числі у судовому порядку.

Прокурор вказує, що бездіяльність зазначеного органу в частині нездійснення заходів щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" до місцевого бюджету грошових коштів у зв`язку з безпідставністю їх сплати порушує економічні інтереси держави та беззаперечно становить суспільний або публічний інтерес, що повинен захищатись державою.

Як свідчать матеріали справи, повідомлення від 27.06.2023 про намір звернення до суду з даним позовом в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор надіслав на адресу Золочівської селищної ради Харківської області та Північно-Східного офісу Держаудитслужби (а. с. 92-97).

Таким чином, як свідчить зміст позовної заяви, прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом у межах даної справи.

Розглянувши спір по суті суд встановив наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2019 Золочівською селищною радою оприлюднено інформацію про проведення відкритих торгів за номером UА-2019-01-03-001014-с щодо закупівлі природного газу загальним об`ємом 90500 куб. м. з очікуваною вартістю 1270000,00 грн.

З результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону визначено ТОВ "Мегагаз Постач" з пропозицією 804454,50 грн, тобто з ціною за природний газ по 8889, 00 грн за 1000 куб. м.

Як наслідок, 05.02.2019 між Золочівською селищною радою та ТОВ "Мегагаз Постач" укладено договір № 32-Т на постачання природного газу на загальну суму 804454,50 грн зі строком дії до 31.12.2019, вартість газу за 1 тис.м3- 8889,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2019 році газ за ДК 021:2015-09120000-6 - газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2 договору річний плановий обсяг постачання газу до 90500 куб. м.

Ціна природнього газу визначена у п. 2.2 договору, та становить 7407,50 грн за 1000 куб. м. крім того ПДВ - 1481,5 грн, всього з ПДВ 8889,00 грн.

Станом на момент підписання цього договору сторонами погоджені всі істотні умови, предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. З ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Однак, в подальшому, між Золочівською селищною радою та ТОВ "Мегагаз Постач" підписано додаткову угоду № 2 від 14.03.2019 до договору постачання природного газу № 32-Т від 05.02.2019, пунктом 2 якої сторони виклали п. 3.3. договору викладено в наступній редакції: Ціна газу становить 8148,25 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1629,65 грн, всього 9777,90 грн; пунктом 1 додаткової угоди пункт 1.2. договору викладено в наступній редакції: «Річний обсяг постачання газу 84,179 тис. куб. м.»

Додаткову угода № 2 від 14.03.2019, укладено через місяць після підписання основного договору, ціну газу збільшено рівно на 10 %, а обсяг поставленого газу істотно зменшено.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування підвищення ціни ТОВ "Мегагаз Постач" направлено керівнику Золочівської селищної ради листа, до якого долучено експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 215/19 від 06.03.2019 (а. с. 48-49), за результатами чого в подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 2.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, долучені до матеріалів справи висновки не містять відомостей щодо динаміки ціни на природний газ, в них відсутній аналіз вартості ціни газу на дату укладення договору та додаткових угод, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі. При цьому, у самих висновках зазначено, що вказані висновки мають виключно фактографічно-інформаційний характер.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, на виконання договору та додаткової угоди до нього в період, починаючи з 18.03.2019 ціни ТОВ "Мегагаз Постач" поставлено, а Золочівською селищною радою отримано обумовлений договором товар, а саме: природний газ в кількості та за ціною, що відображені в актах:

- № 148 від 18.03.2019 сплачено платіжними дорученнями № 444 від 18.03.2019 та № 445 від 18.03.2019,

- № 228 від 12.04.2019 сплачено платіжними дорученнями № 739 від 12.04.2019 та № 738 від 12.04.2019,

- № 310 від 14.05.2019 сплачено платіжними дорученнями № 1009 від 15.05.2019, № 1010 від 15.05.2019,

- № 490 від 15.11.2019 сплачено платіжними дорученнями № 2684 від 19.11.2019 та № 2685 від 19.11.2019,

- № 91 від 17.01.2020 сплачено платіжними дорученнями № 251 від 19.02.2020 та № 250 від 19.02.2020,

- № 571 за листопад 2019 року сплачено платіжним дорученням № 1477 від 18.08.2020,

- № 610 від 26.12.2019 сплачено платіжними дорученнями № 3125 від 26.12.2019, та № 3124 від 26.12.2019 (а. с. 50-70).

Таким чином, Золочівською селищною радою у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання щодо оплати природного газу.

При зверненні до суду з позовом у даній справі прокурор вважає додаткову угоду № 2 від 14.03.2019 нікчемною, оскільки вона суперечать вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі. Як наслідок, прокурор просить суд застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з ТОВ "Мегагаз Постач" на користь Золочівської селищної ради отримані за цією додатковою угодою грошові кошти в сумі 57122,76 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона мас право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, гак і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови відповідно до законодавства. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладанні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та с трок дії договору.

Згідно з вимогами ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно і частинами 4, 5 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці вили договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України Про публічні закупівлі.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною 1 статті 36 Закону України Про публічні закупівлі визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі).

Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, Закон України Про публічні закупівлі встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 цього Закону, зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар.

Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Резюмуючи викладене, підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, шо у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримує і Верховний Суд, зокрема в постановах від 15.03.2018 у справі №910/4474/17, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Як свідчать матеріали справи, станом на момент підписання договору на постачання природного газу № 32-Т його сторонами погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

У подальшому ж наполягаючи на збільшенні ціни газу ТОВ "Мегагаз Постач" обґрунтовував це суттєвим підвищенням закупівельних цін на газ, на підтвердження чого надав, зокрема, висновок ТПП № 215/19, виданий Харківською торгово-промисловою палатою.

Розглянувши в контексті вказаного зазначений висновок суд констатує, що він взагалі не містять інформації саме щодо коливання ціни на природний газ на ринку (не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату подання цінової пропозиції відповідачем, дату укладення договору № 32-Т та додаткової угоди не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, тощо), у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі. До того ж, у самому висновку зазначено: «Дана довідка носить фактографічно-інформаційний характер, не враховує умов договорів та контрактів і ціна на природний газ, вказана у довідці, не є середньоринковою». Отже, вказаний висновок за змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру.

Разом з тим, суд констатує, що відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті ТБ «Українська енергетична біржа» (https://www.ueex.com.ua), середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі становила:

21.01.2019 - 9844,10 грн. з ПДВ з післяоплатою (дата подання тендерної пропозиції)

05.02.2019 - 9325,67 грн з ПДВ з післяоплатою (дата укладення Договору);

14.03.2019 - 7961,16 грн. з ПДВ з післяоплатою (укладання та початок дії додаткової угоди № 2);

У ході проведення аналізу інформації, яка розміщена на офіційному сайті ТБ «Українська енергетична біржа», можна дійти висновку, коливання цін на ринку природного газу у період укладення додаткової угоди № 2 відбувалось у бік зменшення.

Так у період укладення додаткової угоди № 2 ціна на газ зменшилась в порівнянні з датою укладення первісного з 9325,67 грн. до 7961,16 грн., тобто на 14,63 %, (в той час як внаслідок укладення 14.03.2019 додаткової угоди № 2 в порівнянні із ціною вказаної в первісному Договорі ціна збільшилась на 10,00 %).

Отже, завдяки тому, що постачальник у тендерній пропозиції запропонував найнижчу ціну товару, свідомо знизивши відпускну ціну газу порівняно з ринковою, це дозволило йому перемогти у тендері. При цьому, ТОВ "Мегагаз Постач" , будучи обізнаним про ціни на предмет закупівлі, які склалися на ринку на момент підписання договору, гарантував його постачання Золочівській селищній раді за цінами згідно з Договором.

Ураховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що ТОВ "Мегагаз Постач" під час участі у відкритих торгах, ігноруючи принцип добросовісної конкуренції, умисно занизило ціни на продукцію - природний газ, з метою отримання перемоги у торгах, а в подальшому безпідставно збільшило ціну із 8889,00 грн. з ПДВ (ціна за договором від 05.02.2019 № 05.02.19) до 9777,90 грн. з ПДВ за 1 тис. куб. м газу або на 10,00 % від первинної ціни за договором.

Тобто, ТОВ "Мегагаз Постач" при укладенні додаткової угоди мало на меті змінити ціну за одиницю товару не відповідно до її зміни на ринку, а просто збільшити її на 10 %, незалежно від реального відсотка коливання.

Існування ж різниці між ціною на закуповуваний товар, запропонованою учасником відкритих торгів, та середньою ринковою ціною на цей товар, не свідчить про наявність коливання ціни на ринку, а лише про подання останнім тендерної пропозиції за ціною, що не відповідає ринковій.

При цьому, така невідповідність не позбавляє переможця торгів обов`язку виконувати умови поставки товару, на який той добровільно погодився при подачі тендерної пропозицію та підписанні договору про закупівлю.

Отже, станом на дату укладення додаткової угоди № 2 від 14.03.2019 не підтверджено коливання ціни Товару у сторону збільшення, як наслідок, угоду укладено за відсутності визначених на те законодавчих підстав та остання суперечить положенням ст. ст. З, 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (станом на момент укладання договору).

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, порушення сторонами п. 2 ч. 4 ст. 36 та ст. 3 Закону України Про публічні закупівлі при укладенні додаткової угоди № 2 до договору вказує на нікчемність вказаної додаткової угоди згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про публічні закупівлі.

Суд також враховує, що спосіб захисту щодо нікчемності додаткової угоди до договору про закупівлю в силу їх укладення в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону (без документального підтвердження коливання ціни на ринку) визначений як вірний в постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 03.12.2020 у справі № 909/703/19.

В даному випадку, станом на дату укладення додаткової угоди № 2 ціна за 1000 м3 газу безпідставно збільшена з 8889,00 грн до 9777,00 грн, тобто на 888,00 грн, або на 10 % від первинної ціни, при цьому його кількість поставки на 2019 рік зменшена. Таким чином, додатковою угодою змінено істотні умови договору: ціну за одиницю товару на 10%, та обсяг закупівлі, що суперечить ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки, згідно з ч. 5 цієї статті зміна істотних умов договору (ціни за одиницю товару на 10 відсотків) допускається лише у разі коливання ціни такого товару на ринку, належних доказів чого в даному випадку сторонам суду не надано.

Крім того, дії сторін щодо підвищення ціни за товар шляхом укладення додаткової угоди суперечить меті Закону України Про публічні закупівлі. Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції, оскільки, якщо виходити з тлумачення Сторонами п, 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод, то ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.

Разом з тим, ст. З Закону України Про публічні закупівлі визначено, що закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників та максимальної економії та ефективності.

Водночас, укладення Золочівською селищною радою додаткової угоди зі збільшенням ціни за товар та зменшенням його кількості жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності.

У пункті 7.8. постанови від 12.02.2020 у справі № 913/166/19 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України Про публічні закупівлі.

У вказаній справі Верховний суд погодився з тим, що учасник закупівельної процедури з метою одержати перемогу у відкритих торгах міг навмисно занизити пропоновану ціну газу, а після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод.

Подібні правові позиції викладені і в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25 червня 2019 у справі № 913/308/18.

При винесенні даного рішення суд враховує правові позиції, викладені Верховним Судом у згаданих постановах.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оскільки між сторонами на момент укладення існували договірні відносини, то правовою підставою для стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 ЦК України.

У ст. 669 ПК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та вказав, що оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Таким чином, Золочівська селищна рада та ТОВ "Мегагаз Постач" , всупереч інтересам держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (станом на момент укладання договору) та положень договору про закупівлю за державні кошти, укладено додаткову угоду якою підвищено ціну на природний газ, а також зменшено його обсяги, який планується закупити.

Таким чином, додаткова угода № 2 від 14.03.2019 до договору є нікчемною в силу закону.

Згідно з обґрунтованим розрахунком прокурора, ТОВ "Мегагаз Постач" у зв`язку зі зміною ціни на газ на підставі додаткової угоди № 2 від 14.03.2019 необґрунтовано набув бюджетні кошти в сумі 57122,76 грн.

За таких обставин, вимоги прокурора про стягнення з ТОВ "Мегагаз Постач" на користь Золочівської селищної ради надмірно сплачених коштів в сумі 57122,76 грн підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи з ТОВ "Мегагаз Постач" на користь Прокуратури Харківсьокї області підлягають стягненню 2684,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" (адреса: 61099, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 256-Б; ) на користь Золочівської селищної ради (адреса: 62203, Харківська обл., Богодухівський р.-н, смт. Золочів, вул. Центральна, буд. 13-А; ) 57122,76 грн. надмірно сплачені коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегагаз Постач" (адреса: 61099, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 256-Б; ) на користь Харківської обласної прокуратури (адреса: 61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4; ; банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО код 820172, рахунок UA 0007171, код класифікації бюджету 2800) 2684,00 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням вимог п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак