номер провадження справи 5/112/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 Справа № 908/1124/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Акціонерного товариства "Укртелеком" (бул. Тараса Шевченка, буд. 18, м.Київ, 01601; ) в особі Запорізької філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Кам`яногірська, буд. 10, м. Запоріжжя, 69005; )

До відповідача: Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (вул. Олександрівська, буд. 48, м. Запоріжжя, 69063; )

про стягнення 932 204,68 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

06.04.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Акціонерного товариства "Укртелеком" № б/н від 05.04.2023 (вх. № 1227/08-07/23 від 06.04.2023) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 932 204,68 грн.

06.04.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1124/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 11.04.2023 вказану позовну заяву на підставі п. п. 8, 9 ч. 3 ст. 162, ст. 174 ГПК України залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 10 днів з дня отримання вказаної ухвали шляхом направлення на адресу суду та відповідача письмової інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, докази чого надати до суду у вказаний вище строк.

Ухвалою суду від 24.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1124/23 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження - 5/112/23 та підготовче засідання призначено на 17.05.2023 об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнати обов`язковою.

Ухвалою суду від 17.05.2023 розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено на 19.06.2023 на 11 год. 30хв.

Ухвалою суду від 19.06.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 23.07.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 05.07.2023 о 10 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

Ухвалою від 05.07.2023 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 26.07.2023 о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні 26.07.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

10.07.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про проведення засідання без участі представника позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 625 Цивільного кодексу України та вказує, що нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних обумовлено невиконанням останнім рішень Господарського суду Запорізької області, які набрали законної сили, а саме: станом на дату подання позову здійснено часткове погашення заборгованості стягнутої за рішенням суду у справі № 908/870/17 від 05.07.2017, на виконання рішень у справі № 908/2023/18 від 06.02.2019, у справі № 908/1106/19 від 26.06.2019, у справі № 908/3357/19 від 20.02.2020, у справі № 908/744/20 від 25.05.2020, у справі №908/2232/21 від 04.11.2021 не було здійснено жодної оплати. Господарським судом Запорізької області вже виносились рішення по справам № 908/129/20 від 07.04.2020, № 908/215/20 від 23.03.2020, № 908/2677/20 від 24.11.2020, №908/3212/21 від 24.01.2022 щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання п`яти зазначених судових рішень по стягненню інфляційних витрат по 30.09.2021 включно та стягненню 3% річних по 31.10.2021 включно. Предметом даного спору є стягнення з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області у зв`язку простроченням останнім виконання грошових зобов`язань з оплати заборгованості, встановленої рішеннями у справі № 908/870/17 від 05.07.2017, у справі № 908/2023/18 від 06.02.2019, у справі №908/1106/19 від 26.06.2019, у справі №908/3357/19 від 20.02.2020, у справі №908/744/20 від 25.05.2020 нарахованих інфляційних витрат за період з 01.10.2021 по 28.02.2023 та 3% річних з 01.11.2021 по 20.03.2023 та у справі №908/2232/21 від 04.11.2021 по стягненню інфляційних втрат за період з 01.04.2022 по 28.02.2023 та по стягненню 3% річних за період з 15.03.2022 по 20.03.2023. Позивач зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

19.07.2023 до суду від відповідача надійшло письмове клопотання від 12.07.2023 за вих. №388/01-01-02 про розгляд справи №908/1124/23 без участі представника відповідача, за наявними матеріалами у справі, з урахуванням обставини викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Також просить суд в задоволенні позову відмовити.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву від 31.05.2023 за вих. №01-06/135, в якому зазначено, що відповідач повністю не визнає позовні вимоги, оскільки статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносини і вносить у них ясність та визначеність. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Жодного договору з цього приводу не було укладено між позивачем та відповідачем. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають на сам перед договірні правовідносини. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати; 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставним є їх нарахування на стягнутий судовий збір та інших судових витрат. Стягнення грошових коштів відбувається виключно відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845 (у редакції КМУ від 30.01.2023 №45) зі змінами, який і визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Відповідачем постійно вживаються заходи щодо наявності коштів на рахунку відповідно до Бюджетного кодексу України. Відповідачем був наданий бюджетний запит на 2023 рік за напрямком "Виконання рішення суду" на загальну суму 9800,7 тис. грн., який не був врахований при прийняті місцевого бюджету. На теперішній час місцевий фінансовий орган не враховує потреби відповідача, в той же час відповідач зобов`язаний діяти лише в межах виділених асигнувань. Станом на 01.06.2023 відповідачем погашена сума у розмірі 165,0 тис. грн. Управлінням виконуються судові рішення в порядку та у відповідності до чинного законодавства України та стягнення з управління інфляційних нарахувань та 3% річних є безпідставними та неправомірними. Також Управлінням надано контррозрахунки заявлених позивачем до стягнення сум.

У письмовій відповіді на відзив від 16.06.2023 АТ "Укртелеком" зазначило, що зобов`язання, які підтверджені судовими рішеннями, зазначеними в позовній заяві, та які виникли з актів законодавства щодо обов`язку відшкодування відповідачем позивачу вартості телекомунікаційних послуг, наданих на пільгових умовах пільговикам за законом, не є деліктними. Посилання відповідача на неможливість виконання основного зобов`язання не звільнює його від відповідальності , передбаченої ст. 625 ЦК України. 3% річних та індекс інфляції нараховано позивачем виключно на суму основного боргу без урахування не сплачених відповідачем станом на 20.03.2023 витрат на оплату судового збору. Відповідач посилається на те, що виконання рішень суду здійснюється виключно на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 3 серпня 2011 р. № 845. Це не вірне твердження, оскільки відповідач плутає добровільне виконання зобов`язання з примусовим. Відповідач так і не зареєстрував бюджетні фінансові зобов`язання на всю суму боргу, визнану судовими рішеннями, в органах казначейської служби, а це означає фактичну відсутність у його бухгалтерському обліку заборгованості минулих періодів перед АТ "Укртелеком". Крім того, враховуючи, що мова йде про виконання державної програми по наданню пільг зв`язку, встановлених законодавством України, боржник повинен приймати активні заходи по отриманню коштів з державного бюджету України шляхом звернення до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Також позивач заперечив щодо контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат, наданого відповідачем. З урахуванням викладеного, просить суд позов задовольнити.

Також Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до матеріалів справи надано письмові заперечення на відповідь на відзив від 26.06.2023 за вих. №01-06/135-02, у яких вказано, що Управління наполягає на тому факті, що рішеннями Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 по справі №908/870/17, від 06.02.2019 по справі № 908/2023/18, від 26.09.2019 по справі №908/1106/19, від 20.02.2020 по справі № 908/3357/19, від 25.05.2020 по справі № 908/774/20, від 04.11.2021 по справі №908/2232/21 позовні вимоги Акціонерного товариство «Укртелеком», в особі Запорізької філії АТ «Укртелеком» були задоволені та стягнуто з відповідача вартість наданих телекомунікаційних послуг, які виникли без договірних відносин, а також судовий збір. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Крім того, 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставним є їх нарахування на стягнутий судовий збір. Управління наголошує, що воно є неприбутковою організацією, всі кошти мають цільовий характер, тому управління не має законних підстав щодо виконання рішення суду у добровільному порядку. У випадку Управління, за відсутністю виділення коштів, стягнення грошових коштів відбувається виключно відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Відповідно до п. 26 Порядку 845 безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках). Тому управління, кожного року, з метою безперебійної роботи управління, забезпечення соціальними допомогами, і приймало програми щодо виконання судових рішень. Метою цих Програми є забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету, боржником по яких є управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області. Джерелом фінансування Програм є виключно кошти міського бюджету. Фінансування Програми здійснюється в межах асигнувань, передбачених в міському бюджеті на зазначену мету. Не вірна позиція позивача щодо звернення Управління до інших бюджетів. Місто Мелітополь дійсно визначається як місто обласного значення, але не з підстав можливого фінансування з різних бюджетів. Щодо тверджень позивача відносно не вірного визначення періодів та сум, Управління вважає свої контррозрахунки вірними, обґрунтованими відповідно до загальновідомих формул. Також повідомляє наступне, оскільки Управління взагалі не визнає правомірність нарахування 3% річних та інфляційних витрат, то й контррозрахунки має право не надавати. Також зазначає, що місто Мелітополь, на даний час, перебуває під окупацією і лише з метою забезпечення соціальних виплат мешканцям міста Мелітополя у серпні 2022 року Управління було вимушено здійснити перереєстрацію свого місця знаходження (м. Запоріжжя). Позивач вирішив скористатися даною можливістю і у такий, не тільки для Управління складний час, а і для всієї країни, стягнути додаткові 3% річних та інфляційні витрати та заблокувати рахунки Управління, як наслідок неотримання соціальних виплат вчасно громадянами. Отже, виконання рішень Господарського суду Запорізької області від Управління виконуються в порядку та у відповідності до чинного законодавства України та стягнення з Управління інфляційних нарахувань та 3% річних вважає безпідставним та неправомірним. З огляду на викладене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невідшкодуванням відповідачем позивачу сум наданих пільг окремим верствам населення, тобто не виконання грошового зобов`язання, яке виникало на підставі актів законодавства, АТ «Укртелеком» звернувся до суду з метою стягнення заборгованості. У межах даних правовідносин Господарським судом Запорізької області було винесено 6 судових рішень щодо стягнення заборгованості з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком»: від 05.07.2017 року у справі № 908/870/187, від 06.02.2020 року у справі № 908/2023/18, від 26.06.2019 року у справі № 908/1106/19, від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19, від 25.05.2020 року у справі № 908/774/20, від 04.11.2021 по справі № 908/2232/21.

З 27.04.2021 Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» перейменоване в акціонерне товариство «Укртелеком», про що свідчить виписка з ЄДР.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 року у справі № 908/870/17 стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» 1 003 120 грн. 76 коп. - вартості наданих телекомунікаційних послуг, а також 15 046 грн. 81 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/870/17 від 05.07.2017 року набрало законної сили 25.09.2017 року.

На виконання судового рішення судом видано судовий наказ від 03.10.2017 року по справі № 908/870/17.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.02.2019 року у справі № 908/2023/18 було стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» 837 223,52 грн. - вартості наданих телекомунікаційних послуг за період з травня 2017 року по серпень 2018 року та 12 558,35 грн. - судового збору.

Рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/2023/18 від 06.02.2019 року набрало законної сили 19.04.2019 року.

На виконання судового рішення судом було видано судовий наказ від 26.04.2019 року по справі № 908/2023/18.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.06.2019 року у справі № 908/1106/19 стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» 179 140 грн. 23 коп. - заборгованості, а також 2 687 грн. 10 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/1106/19 від 26.06.2019 року набрало законної сили 22.10.2019 року.

На виконання судового рішення судом було видано судовий наказ від 04.11.2019 року по справі № 908/1106/19.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19 стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» 217 099 грн. 98 коп. - заборгованості, а також 3 256 грн. 50 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3357/19 від 20.02.2020 року набрало законної сили 20.03.2020 року.

На виконання судового рішення судом було видано судовий наказ від 30.03.2020 року по справі № 908/3357/19.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.05.2020 року у справі № 908/744/20 стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» 281 589 грн. 39 коп. - заборгованості, а також 4 223 грн. 84 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/744/20 від 25.05.2020 року набрало законної сили 07.08.2020 року.

На виконання судового рішення судом було видано судовий наказ від 25.08.2020 року по справі № 908/744/20.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.11.2021 року у справі № 908/2232/21 стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь АТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії АТ «Укртелеком» 410875 грн. 61 коп. - заборгованості, а також 6163 грн. 13 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/2232/21 від 04.11.2021 року набрало законної сили 14.12.2021 року.

На виконання судового рішення судом було видано судовий наказ від 30.12.2021 року по справі № 908/2232/21.

Таким чином, вказаними рішеннями суду було встановлено обставини щодо прострочення відповідачем виконання обов`язку з відшкодування позивачу заборгованості по оплаті витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Усі накази суду направлено до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області на виконання, що підтверджується заявами про направлення судових наказів на виконання № 89 від 10.10.2017, №166 від 12.07.2019, №213 від 19.11.2019, №32 від 16.06.2020, №90 від 01.09.2020, листом казначейства № 02-56-06/1375 від 14/07/2021, а також заявою про виконання наказу Господарського суду про стягнення заборгованості № 113 від 05.01.2022 по справі №908/2232/21 (рішення від 04.11.2021), поштовою квитанцією 528 та рекомендованим повідомленням, яке свідчить про вручення заяви казначейству 13.01.2022.

Як зазначає позивач, станом на дату подання позовної заяви про стягнення 3% річних та інфляційної суми відповідачем не були виконані грошові зобов`язання, підтверджені судовими рішеннями по справі № 908/2023/18, по справі № 908/1106/19, по справі №908/3357/19, по справі № 908/744/20, по справі № 908/2232/21 - та відповідачем не було здійснено жодної оплати.

Разом з тим, відповідач частково здійснив виконання за судовим наказом по справі №908/870/17. Докази на підтвердження cплати було досліджено Господарським судом Запорізької області при розгляді справ № 908/215/20 (рішення від 23.03.2020, набрало чинності 25.08.2020), № 908/2677/20 (рішення від 24.11.2020, набрало чинності 22.12.2020), № 908/3214/21 (рішення від 24.01.2022, набуло чинності 01.03.2022) та відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України не доказуються при розгляді іншої справи.

Отже, станом на 01.10.2021 року сума основного боргу за судовим наказом №908/870/17 складає 881 120,76 грн.

Відповідачем на виконання судового рішення по справі № 908/870/17 додатково за період з 01.10.2021 по 07.02.2022 (включно) здійснено наступні оплати (попередні оплати, що були проведені відповідачем до предмету даної справи не відносяться, їх було досліджено судом та надано оцінку при розгляді справ № 908/215/20, № 908/2677/20, №908/3214/21), що підтверджується виписками з банку:

- від 06.10.2021 № 28 - на користь позивача відповідачем перераховано суму у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (приведена для розрахунку 3% річних в позові по справі № 908/3214/21 (рішення від 24.01.2022, набуло чинності 01.03.2022); в період нарахування інфляційної суми у справі № 908/3214/21 до розрахунку не увійшла, тому включена в розрахунок інфляційної суми в цьому позові);

- від 08.11.2021 № 29 - суму у розмірі 5 000,00 грн.;

- від 03.12.2021 № 35 - суму у розмірі 15 000,00 грн.;

- від 26.01.2022 № 3 - суму у розмірі 9 000,00 грн.;

- від 07.02.2022 №4 - суму у розмірі 9 000,00 грн.

Отже, станом на 28.02.2023, на 20.03.2023 року та дату подання позову до суду сума основного боргу за судовим наказом № 908/870/17 складає 838 120,76 грн.

Таким чином, станом на дату подання цього позову відповідачем рішення суду не виконуються, частково відбувались надходження тільки для погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 року у справі №908/870/17, але починаючи з 08.02.2022 надходження коштів також припинилось.

Господарським судом Запорізької області виносились рішення по справам №908/129/20 (від 07.04.2020), № 908/215/20 (від 23.03.2020), № 908/2677/20 (від 24.11.2020), № 908/3214/21 (від 24.01.2022) щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зазначених 5 судових рішень від 05.07.2017 року у справі № 908/870/17, від 06.02.2019 року у справі № 908/2023/18, від 26.06.2019 року у справі № 908/1106/19, від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19 та від 25.05.2020 року у справі № 908/744/20 по стягненню інфляційних витрат по 30.09.2021 включно, по стягненню 3 % річних - по 31.10.2021 включно.

Предметом цього спору є стягнення з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області 3% річних та втрат від інфляції у зв`язку простроченням останнім виконання грошових зобов`язань з оплати заборгованості, яка виникла з актів чинного законодавства та обґрунтованість нарахування якої підтверджена рішеннями Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 року у справі №908/870/17, від 06.02.2019 року у справі № 908/2023/18, від 26.06.2019 року у справі №908/1106/19, від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19 та від 25.05.2020 року у справі №908/744/20, за період: по стягненню інфляційних витрат - з 01.10.2021 по 28.02.2023; по стягненню 3% річних - з 01.11.2021 по 20.03.2023, а також за рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.11.2021 по справі № 908/2232/21: по стягненню інфляційних витрат за період з 01.04.2022 по 28.02.2023; - по стягненню 3% річних - з 15.03.2022 по 20.03.2023.

Суд зазначає, що у цій справі заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні втрати за інший період у порівнянні з вказаними вище рішеннями за якими вже було стягнуто з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідачем не надано суду доказів повного виконання вище перелічених рішень суду та грошового зобов`язання ані в добровільному, ані в примусовому порядку.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 2 пункту 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Із змісту ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Отже, зобов`язання, які підтверджені судовими рішеннями, зазначеними в позовній заяві, та які виникли з актів законодавства щодо обов`язку відшкодування відповідачем позивачу вартості телекомунікаційних послуг, наданих на пільгових умовах пільговикам за законом, не є деліктними.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних з простроченої суми боргу, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" за кожним з судових рішень від 05.07.2017 року у справі № 908/870/17, від 06.02.2019 року у справі № 908/2023/18, від 26.06.2019 року у справі № 908/1106/19, від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19 та від 25.05.2020 року у справі № 908/744/20 за загальний період з 01.11.2021 по 20.03.2023, в тому числі із врахуванням здійснених часткових оплат за рішенням у справі № 908/870/17, та за рішенням суду від 04.11.2021 у справі №908/2232/21 за період з 15.03.2022 по 20.03.2023 судом встановлено, що фактично розміри 3% річних за вказані періоди є більшими ніж заявлені позивачем, однак не виходячи за межі заявлених позовних вимог судом задовольняються позовні вимоги в цій частині у заявленому позивачем загальному розмірі - 110 122,60 грн.

Також суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" за кожним з судових рішень від 05.07.2017 року у справі № 908/870/17, від 06.02.2019 року у справі № 908/2023/18, від 26.06.2019 року у справі № 908/1106/19, від 20.02.2020 року у справі № 908/3357/19 та від 25.05.2020 року у справі № 908/744/20 за загальний період з 01.10.2021 по 28.02.2023, в тому числі із врахуванням здійснених часткових оплат за рішенням у справі № 908/870/17, та за рішенням суду від 04.11.2021 у справі №908/2232/21 за період з 01.04.2022 по 28.02.2023 встановив, що вони є вірними, складені відповідно до вимог чинного законодавства, а отже сума інфляційних втрат в розмірі 822 082,08 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Твердження відповідача щодо необґрунтованості нарахувань на розмір стягнутого судовими рішенням судового збору є безпідставними, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку нарахування 3% річних та втрат від інфляції здійснювалось лише на суми основної заборгованості, стягнутої кожним із судових рішень окремо, без урахування розміру судового збору.

Щодо наданого відповідачем контррозрахунку, суд зазначає наступне. З наданого контррозрахунку 3% річних та втрат від інфляції вбачається, що в частині нарахувань на суму заборгованості, стягнутої за рішенням у справі № 908/807/17, контррозрахунок здійснено не вірно, оскільки відповідач визначаючи період прострочення за кожною сумою, помилково включив дату надходження коштів на рахунок позивача до періоду прострочення. Крім того загальна суму 3% річних за вказаними рішеннями суду є більшою ніж заявлена позивачем до стягнення.

При здійсненні порівняння розрахунку позивача та контррозрахунку відповідача судом не встановлено проведення позивачем нарахувань 3% річних та втрат від інфляції в більшому розмірі, ніж належить до стягнення з урахуванням фактичних обставин справи та передбачено чинним законодавством.

Щодо доводів відповідача відносно того, що в залежності від міських програм забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету, боржником за якими є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області здійснюється виконання рішення судів; відсутність виділених бюджетних асигнувань на зазначені видатки, та те, що процедура погашення заборгованості органами Казначейства здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 в порядку черговості, суд зазначає, що вказані твердження не є підставою для звільнення відповідача від виконання рішень господарського суду, які набрали законної сили, та від сплати на користь позивача грошових коштів, стягнутих відповідними рішеннями з відповідача, й не припиняє грошового зобов`язання останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (вул. Олександрівська, буд. 48, м. Запоріжжя, 69063; ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (бул. Тараса Шевченка, буд. 18, м.Київ, 01601; ) в особі Запорізької філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Кам`яногірська, буд. 10, м. Запоріжжя, 69005; рахунок IBAN № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ", м. Київ, ) 3% річних в сумі 110 122 (сто десять тисяч сто двадцять дві) грн. 60 коп., інфляційні втрати в сумі 822 082 (вісімсот двадцять дві тисячі вісімдесят дві) грн. 08 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 13 983 (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 07 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено: 07.08.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.