ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"11" серпня 2023 р. Справа № 911/2223/23
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали позовної заяви Богуславської міської ради
до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському»
про розірвання договорів та зобов`язання повернути земельні ділянки
Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Богуславської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» про:
Відповідно до змісту вказаної вище позовної заяви позивач зазначив, що:
- за результатами виборів 25.10.2020 до складу Богуславської територіальної громади увійшло 26 населених пунктів, з яких і село Саварка, відтак Законом України від 17.11.2020 №1009 «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» передбачено, що сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади, а тому правонаступником Саварської сільської ради є Богуславська міська рада;
- відповідачем не сплачується орендна плата майже два роки підряд, що свідчить про систематичну несплату та є підставою для розірвання такого договору, зокрема, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Так, за доводами позивача, згідно листа ГУ ДПС у Київській області від 12.05.2023 за №7718/5/10-36-13-09 за відповідачем обліковується податковий борг по орендній платі, який виник у результаті несплати грошових зобов`язань, визначених платником податків у податкових розрахунках земельного податку.
Також, як зауважив позивач, сформованою через програму «Бюджет Богуславської міської ради» довідкою про рух коштів за 01.01.2021 по 05.07.2023 в розрізі платників підтверджується здійснення відповідачем останнього платежу 16.09.2021 за червень 2021 року.
Дослідивши матеріали вказаної вище позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення.
Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом.
У відповідності до пп. 3, 5, 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема:
- обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що під час вирішення спору про розірвання договору оренди за обставин систематичного невнесення орендної плати, встановленню підлягають обставини як щодо наявності/відсутності порушення відповідачем умов договору у вигляді систематичного невнесення орендної плати, у тому числі щодо існування заборгованості з орендної плати, її розмір, період, за який вона виникла/упродовж якого не сплачувалась, так і щодо наявності/відсутності критерію істотності цього порушення договору у розумінні частини 2 статті 651 ЦК України, обов`язок по доведенню якого покладається безпосередньо на позивача.
Згідно приписів ч. 1 ст. 14, ч.1 ст. 73, ч. 4 ст. 74, ст. 91, ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Попри вказане вище позивачем не зазначено про наявність/відсутність у нього відповідних доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою.
В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що:
- згідно приписів ст. ст. 14, 74, 164 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений права збирати докази з власної ініціативи, тоді як позивач зобов`язаний вказати, якими саме доказами підтверджуються викладені ним у позові обставини, та відповідно надати такі докази або повідомити суд про неможливість їх надання;
- приписи ст. ст. 73, 74, 164 ГПК України не звільняють позивача, у разі самого лише посилання на певні обставини, від обов`язку надати докази на підтвердження викладених у заяві обставин або зазначити про такі докази із наведенням причин їх неподання;
- у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що: бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію;
- згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні; відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
В розрізі вимог п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України стосовно необхідності викладення у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд звертає увагу позивача на таке.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та які складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Законом України від 17.11.2020 №1009-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», на який здійснено посилання у позові, внесено зміни до законів України: згідно підпункту 2 пункту 1 статті 1 у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" у розділі V "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктами 6-1 і 6-2 такого змісту, зокрема:
« 4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту;
5) якщо територія розформованої територіальної громади включена до територій кількох сформованих територіальних громад, кожна з цих громад стає правонаступником належних розформованій територіальній громаді:
- нерухомого майна, у тому числі земельних ділянок, розташованих на території сформованої територіальної громади;
- речей, призначених для обслуговування відповідних об`єктів нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням (у тому числі у зв`язку із здійсненням відповідних повноважень або наданням послуг). Належність речей, призначених для обслуговування кожного об`єкта нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням, визначається на підставі останньої суцільної інвентаризації;
- прав засновника (учасника) юридичної особи, заснованої розформованою територіальною громадою (у тому числі в особі відповідної сільської, селищної, міської ради), якщо місцезнаходженням такої юридичної особи є населений пункт, включений до території відповідної сформованої територіальної громади;
6) майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб - органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів пропорційно обсягу розподілу майна, майнових прав та залишків бюджетних коштів між сформованими територіальними громадами».
Також, огляду наведених законодавчих приписів, надаючи до позовних матеріалів копію рішення №242-05-VIII від 27.01.2021 «Про затвердження передавальних актів по реорганізації Вільховецької, Тептіївської, Дибинецької, Ісайківської, Мисайлівської, Москаленківської, Саварської, Синицької та Шупиківської сільських рад шляхом приєднання до Богуславської міської ради», позивач не виклав жодних обставин про наявність/відсутність у нього передавального акта Саварської сільської ради та причини неподання його разом із відповідним позовом.
Поряд з тим, оскільки для розірвання договору в межах правової конструкції ч. 2 ст. 651 ЦК України доведенню підлягають обставини позбавлення значною мірою особи того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд зауважує, що позовна заява Богуславської міської ради не містить викладу обставин щодо наявності/відсутності критерію істотності цього порушення договорів, а також обставини позбавлення значною мірою особи того, на що вона розраховувала у розумінні частини 2 статті 651 ЦК України;
Також, вказуючи на звороті поданого разом з позовом кожного з прошитих пакету документів «згідно з оригіналом секретар ради В.Г. Шпак 19.07.2023», позивачем не надано документів на підтвердження повноважень Шпака В.Г. на засвідчення документів від імені Богуславської міської ради, що суперечить приписам ч. 5 ст. 91 ГПК України, згідно якої посвідчує відповідність копії доказу оригіналу учасник справи.
Крім того в порушення процесуальних приписів, у тому числі п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява Богуславської міської ради не містить відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.
З огляду на вказане вище позовна заява Богуславської міської ради не відповідає процесуальним приписам стосовно необхідності надання належним чином засвідчених доказів на підтвердження викладених у позові обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Однак у позовній заяві Богуславської міської ради не викладено пояснень стосовно наявності підстав для застосування положень статті 173 ГПК України та об`єднання в одній позовній заяві восьми вимог: вимог про розірвання чотирьох договорів та вимог про повернення чотирьох земельних ділянок, із наведенням, відповідно, яка з усіх заявлених вимог є основною/основними, а які похідними від основної/основних вимог.
З огляду на зазначені вище недоліки суд вважає за необхідне зазначити, що:
- обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів;
- усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей; усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення;
- наявність у особи певних прав та можливостей їх захисту та, відповідно, процесуального права на розпорядження своїми правами щодо подання позову, визначення предмета спору на власний розсуд, не звільняє заявника від обов`язку дотримання правил подання позову, унормованих процесуальними приписами, у тому числі ст. 162 ГПК України.
Приписами ст. ст. 4, 6 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2023 року в розмірі 2684,00 гривень.
З огляду наведених вище норм закону та встановлених ст. 4 Закону України Про судовий збір ставок судового збору, за подання у 2023 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 684,00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 939 400,00 грн; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2 684,00 гривень.
Так, відповідно до змісту позову та сформульованої прохальної частини позивачем заявлено всім вимог: вимоги про розірвання чотирьох договорів та вимоги про повернення чотирьох земельних ділянок.
З огляду зазначеного суд дійшов висновку, що за подання Товариством з обмеженою відповідальністю Агротенбуд відповідного позову необхідний до сплати розмір судового збору загалом складає 21 472,00 грн, тобто по 2 684,00 грн за кожну із восьми вимог немайнового характеру.
З огляду викладених обставин, оскільки позивачем додано до позовної заяви платіжні інструкції про сплату судового збору всього у сумі 10 736,00 грн суд дійшов висновку про порушення позивачем процесуального та матеріального права щодо сплати судового збору, а сума недоплаченого судового збору складає 10 736,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162,164,172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та встановленні судом порушення норм процесуального законодавства при зверненні позивача до суду із відповідним позовом, зокрема щодо оформлення позовної заяви та її змісту, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Богуславської міської ради без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.
Керуючись ст. ст. 91, 162, 164, 174,232,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Залишити позовну заяву Богуславської міської ради без руху.
2. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду:
- письмових пояснень про наявність/відсутність у Богуславської міської ради передавального акта Саварської сільської ради та причини неподання його разом із відповідним позовом;
- документів на підтвердження повноважень Шпака В.Г. на засвідчення від імені Богуславської міської ради копій доданих до позовної заяви документів;
- письмових пояснень із зазначенням наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
- письмових пояснень щодо наявності підстав для застосування положень статті 173 ГПК України та об`єднання в одній позовній заяві восьми вимог: вимог про розірвання чотирьох договорів та вимог про повернення чотирьох земельних ділянок, із наведенням, відповідно, яка з усіх заявлених вимог є основною/основними, а які похідними від основної/основних вимог.
- документів, які підтверджують доплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі 10 736,00 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України.

Суддя В.А. Ярема