ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р. Справа №910/8080/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Кутіщева О.А.,

від відповідача: Кошель І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Заводу "Арсенал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 (повний текст рішення складено та підписано 20.04.2023)

у справі №910/8080/22 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал"

до Державного підприємства Заводу "Арсенал"

про стягнення 3 128 776,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" (далі - КПСП "Арсенал") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства Заводу "Арсенал" (далі - ДП "Арсенал") заборгованості (з урахуванням зменшених позовних вимог відповідно до заяви про усунення недоліків позовної заяви) у розмірі 3 128 776,84 грн, з яких 2 181 039,66 грн - основний борг, 262 883,13 грн - пеня, 327 156,40 грн - штраф, 44 631,06 грн - три проценти річних, 313 066,59 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 02.03.2021 №3/е-11-21 в частині повної оплати спожитої у червні-грудні 2021 року електричної енергії. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 262 883,13 грн пені та 327 156,40 грн штрафу згідно з пунктами 5.3, 5.4 договору, а також 313 066,59 грн інфляційних втрат та 44 631,06 трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Арсенал" на користь КПСП "Арсенал" 2 181 039,66 грн основного боргу, 25 821,20 грн трьох процентів річних, 242 512,77 грн інфляційних втрат, а також штрафних санкцій з урахуванням їх зменшення на 50% - 108 343,31 грн пені,163 578,00 грн штрафу та 44 925,75 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення 154 539,82 грн пені, 18 809,86 грн трьох процентів річних, 70 553,82 грн інфляційних втрат та 163 578,40 грн штрафу відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність та розмір заборгованості ДП "Арсенал" за договором про відшкодування витрат за використану електричну енергію від 02.03.2021 №3/е-11-21 у сумі 2 181 039,66 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та самими сторонами. Також місцевий господарський суд встановив, що штраф визначений позивачем вірно та становить 327 156, 40 грн. Водночас здійснивши власний перерахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 216 686,62 грн пені, 242 612, 77 грн інфляційних втрат та 25 821,20 грн трьох процентів річних. Крім того, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 50% від обґрунтованої суми, розмір якої встановлений судом після здійснення перевірки проведених позивачем розрахунків.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ДП "Арсенал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 частково та ухвалити нове рішення, яким звільнити скаржника від відповідальності за порушення зобов`язання під час дії обставин непереборної сили та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих з 24.02.2022; зменшити пеню та штраф на 83%, а інфляційні втрати та три проценти річних зменшити на 50%; рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 2 181 039,66 грн залишити в силі.

Так, в апеляційні скарзі ДП "Арсенал" частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Скаржник зазначає, що посилання відповідача на обставини непереборної сили відповідають умовам договору та нормам чинного законодавства України.

ДП "Арсенал" вказує, що відсутність через війну (дію обставин непереборної сили) доходу підприємства (виручки від реалізації) для погашення заборгованості по договору, вплинули на виконання зобов`язань відповідача по договору та відповідно є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Також апелянт зазначає, що справедливим, на його думку буде зменшення пені і штрафу на 83% та зменшення інфляційних втрат і трьох процентів річних на 50%, з урахуванням всіх обставин справи та підстав для їх зменшення.

Крім того, в тексті апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 апеляційну скаргу ДП "Арсенал" у справі №910/8080/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8080/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 апеляційну скаргу ДП "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник, у встановлений строк, усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви.

Головуючий суддя Владимиренко С.В. з 03.07.2023 по 14.07.2023 перебувала на лікарняному.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023, у зв`язку із перебуванням суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. з 17.07.2023 по 21.07.2023, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 справу №910/8080/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ткаченко Б.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 задоволено клопотання та поновлено ДП "Арсенал" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 07.08.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.08.2023 о 14 год 00 хв.

01.08.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційної інстанції скаргу ДП "Арсенал" залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін.

Також у відзиві КПСП "Арсенал" вважає, що повне звільнення ДП "Арсенал" від відповідальності за тривале порушення господарського зобов`язання є недопустимим, адже судові рішення мають виноситися на підставі чинного законодавства, рішення суду мають бути спрямовані на утвердження законності та справедливості.

Крім того, позивач зауважує, що три проценти річних та інфляційні втрати, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як статтею 551 ЦК України та статтею 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, відтак доводи відповідача щодо можливості їх зменшення є необґрунтованими.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. з 07.08.2023 по 20.08.2023 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023 справу №910/8080/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ДП "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.08.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 08.08.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.03.2021 між КПСП "Арсенал" (сторона-1) та ДП "Арсенал" (сторона-2) укладено договір №3/е-11-21 про відшкодування витрат за використану електричну енергію, за умовами якого сторона-1 зобов`язується забезпечувати електричною енергією приміщення сторони-2, що знаходиться за адресою: м Київ, вул. Московська, 8 та вказані у додатку №1 до договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору сторона-2 зобов`язалася відшкодовувати стороні-1 витрати за використану електричну енергію, а також за перетікання реактивної електроенергії (по ІІІ категорії надійності споживачів, згідно "Правил улаштування електроустановок").

Згідно з пунктом 3.1 договору кількість використаної енергії визначаються відповідно до показань лічильників та розрахунковим методом згідно з додатком №1 до договору. Кількість використаної електричної енергії вказується у актах приймання-передавання енергоресурсів (далі - акти), що складаються представниками сторін.

За умовами пункту 3.2 договору вартість використаної 1 кВт*год електричної енергії використовується як сума тарифу енергопостачальника та тарифу на послуг розподілу електричної енергії і зазначається в акті приймання-передавання енергоресурсів. Вартість 1 кВт*год електричної енергії може змінюватися зі зміною складових тарифу, в установленому порядку нормативними документами уповноважених державних органів і є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх у дію та не потребують додаткового погодження їх сторонами.

Авансовий платіж за електричну енергію у розмірі 50% вартості заявленої кількості електричної енергії на поточний місяць, згідно з пунктом 3.9 договору, сторона-2 здійснює до 15 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється стороною-2 протягом 5 робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного стороною-1, на підставі підписаного сторонами акта за звітний місяць (пункт 3.3 договору).

Пунктом 3.9 договору встановлено, що орієнтовна вартість договору на період з 01.01.2021 до 31.12.2021 становить 14 200 000,00 грн, у т.ч. ПДВ. Максимальна кількість використаної електричної енергії становить 4815000 кВт*год у тому числі помісячно у кВт*год): січень 2021 року - 520000, лютий 2021 року - 590000, березень 2021 року - 420000, квітень 2021 року - 370000, травень 2021 року - 270000, червень 2021 року - 270000, липень 2021 року - 220000, серпень 2021 року - 340000, вересень 2021 року - 360000, жовтень 2021 року - 370000, листопад 2021 року - 475000, грудень 2021 року - 610000.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 включно, а у частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 8.1 договору).

На виконання умов договору протягом червня-грудня 2021 року сторонами підписано акти приймання-передавання енергоресурсів, за якими зафіксовано кількість та вартість спожитої електроенергії, зокрема: від 30.06.2021 на суму 849 282,43 грн; від 31.07.2021 на суму 987 959,23 грн, від 31.08.2021 на суму 1 065 164,92 грн, від 30.09.2021 на суму 1 486 190,84 грн, від 31.10.2021 на суму 1 729 819,01 грн, від 30.11.2021 на суму 2 528 281,68 грн, від 31.12.2021 на суму 3 919 566,84 грн.

Крім того, разом з актами відповідачу надавались рахунки-фактури на оплату за спожиті енергоресурси в спірний період, що були відповідачем отримані та підлягали сплаті у строк, передбачений умовами договору.

Звертаючись до суду з позовом, КПСП "Арсенал" посилається на те, що відповідачем рахунки-фактури були оплачені лише частково, у зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 2 181 039,66 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за спірним договором позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно з пунктом 5.3 договору у розмірі 262 883,13 грн, згідно пунктом 5.4 договору штраф у розмірі 327 156,40 грн, а також керуючись статтею 625 ЦК України три проценти річних у розмірі 44 631,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 313 066,59 грн.

Відповідач у відзиві на позову заяву підтвердив наявність основного боргу в сумі 2 181 039,66 грн, однак не погодився з нарахованими позивачем штрафними санкціями, трьома відсотками річних та інфляційними втратами,

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними га іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписами частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Статтею 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" та пункту 5.5.5 Правил споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 ГК України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Так, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 2 181 039,66 грн основного боргу. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не переглядається судом апеляційної інстанції.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення з відповідача неустойки та компенсаційних виплат, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.

На виконання умов договору протягом червня-грудня 2021 року сторонами підписано акти приймання-передавання енергоресурсів, за якими зафіксовано кількість та вартість спожитої електроенергії, зокрема: від 30.06.2021 на суму 849 282,43 грн; від 31.07.2021 на суму 987 959,23 грн, від 31.08.2021 на суму 1 065 164,92 грн, від 30.09.2021 на суму 1 486 190,84 грн, від 31.10.2021 на суму 1 729 819,01 грн, від 30.11.2021 на суму 2 528 281,68 грн, від 31.12.2021 на суму 3 919 566,84 грн.

Також разом з актами відповідачу надавались рахунки-фактури на оплату за спожиті енергоресурси в спірний період, що були відповідачем отримані та підлягали сплаті у строк, передбачений умовами договору.

Водночас відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань здійснив не повну оплату електричної енергії та станом на дату подання позову залишок заборгованості складав 2 181 039,66 грн, а саме:

- по рахунку-фактурі від 02.07.2021 №9209/06 за червень 2021 року - 98 140,58 грн;

- по рахунку-фактурі від 02.08.2021 №9239/07 за липень 2021 року - 59 796,49 грн;

- по рахунку-фактурі від 01.09.2021 №9266/08 за серпень 2021 року - 65 850,24 грн;

- по рахунку-фактурі від 01.10.2021 №9296/09 за вересень 2021 року - 82 815,09 грн;

- по рахунку-фактурі від 01.11.2021 №9425/10 за жовтень 2021 року - 169 976,82 грн;

- по рахунку-фактурі від 03.12.2021 №9485/11 за листопад 2021 року - 265 911,13 грн;

- по рахунку-фактурі від 05.01.2022 №9524/12 за грудень 2021 року - 1 438 549,31 грн.

У зв`язку з простроченням сплати сум основних заборгованостей за кожен місяць окремо, відповідач повинен сплатити позивачу пеню, штраф, три проценти річних та інфляційні втрати згідно з розрахунками, що наведені в заяві про усунення недоліків позовної заяви (том 1, а.с. 83-129).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Колегія суддів здійснивши перерахунок трьох процентів та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають 242 612,77 грн інфляційних втрат та 25 821,20 грн трьох процентів річних.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

За умовами пункту 5.3 договору за прострочення строків оплати платежів, що зазначені в пункті 3.3 договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, до повного розрахунку за використану енергію.

Згідно з пунктом 5.4 договору у разі порушення стороною-2 строків щомісячних розрахунків, передбачених пунктом 3.3. договору, на термін більший ніж 10 календарних днів сторона-2 сплачує стороні-1 додатковий штраф у розмірі 15% від вартості неоплаченої електричної енергії.

Разом із тим, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Колегією суддів враховано, що згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів здійснивши перерахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають 216 686,62 грн пені. Разом із тим штраф визначений позивачем вірно та становить 327 156, 40 грн.

Твердження скаржника про звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання у зв`язку із форс-мажорними обставинами, а саме військової агресії росії проти України, відхиляється колегією суддів з огляду на таке.

За приписами статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з пунктом 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань у разі виникнення непереборної сили, які неможливо передбачити, або неможливо відвернути (війна, стихійне лихо, тощо) та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Ці обставини мають об`єктивний або абсолютний характер. Терміни виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором будуть подовжені на період дії таких обставин та їх наслідків.

Відповідно до пункту 7.2 договору дія обставин непереборної сили повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до них прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

За умовами пункту 7.3 договору сторона, для якої стало неможливим подальше виконання зобов`язань за договором через дію обставин непереборної сили, повинна в триденний строк письмово повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання, як обумовлено пунктом 7.3 договору, і матеріали справи доказів протилежного не містять.

При цьому, обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракта, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що адресований "Всім кого це стосується", згідно якого на підставі статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракта, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Тобто, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Саме по собі посилання відповідача на наявність листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану з 24.02.2022 стало причиною неможливості виконання ним обов`язків з оплати спожитої у червні-грудні 2021 року електричної енергії до введення воєнного стану, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставини відповідачем до матеріалів справи долучено не було.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 в контексті спірних правовідносин не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме за договором про відшкодування витрат за використану електричну енергію, а матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором, який би і підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань за договором.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що скаржником не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору про відшкодування витрат за використану електричну енергію з незалежних від нього обставин, у зв`язку з чим обумовлені як законом, так і договором підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором відсутні.

Щодо посилань відповідача на наявність підстав для зменшення пені та штрафу на 83% та інфляційних втрат та трьох процентів річних на 50% колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій на 83% та компенсаційних виплат на 50% скаржник посилається на ступінь виконання зобов`язання, тяжкий фінансовий стан та збитковість відповідача та відсутність збитку позивача.

Позивач, у свою чергу, в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції перевірив та обґрунтовано встановив, що КПСП "Арсенал" свої зобов`язання за договором від 02.03.2021 №З/е-11-21 виконав належним чином, натомість відповідач тривали час безпідставно ухиляється від оплати за використану ним електричну енергію, що потягнуло за собою нарахування штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат обумовлених договором, та керуючись своїми дискреційними повноваженнями суд зменшив штрафні санкції та компенсаційні виплати на 50%.

Також позивач вказує, що прикриваючись військовим станом, а по суті не виконуючи умови договору, ДП "Арсенал" намагається повністю уникнути відповідальності за прострочення в оплаті за використану електричну енергію. Таким чином подальше зменшення розміру штрафних санкцій та компенсаційних виплат лише спонукатиме ДП "Арсенал" і надалі ухилятися від своєчасного відшкодування витрат за використану останнім електричну енергію.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості та пропорційності, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд першої інстанції враховував наступне:

- відповідачем в заявах по суті справи та безпосередньо представником в судових засіданнях визнається сума основного боргу;

- до моменту звернення позивача з даним позовом до суду (в серпні 2022 року) відповідач більше як на 50% (а саме на 83%) виконав основне зобов`язання від загальної суми наданих послуг за період червень-грудень 2021 року;

- з наданих суду доказів, а саме довідок про заборгованість відповідача із виплати заробітної плати та податків (ЄСВ), звітів станом на 30.06.2021 та за 2022 рік, що долучені до відзиву, а також надані представником відповідача в судовому засіданні 21.03.2023 вбачається, що збиток відповідача станом на 30.06.2021 становив 128,214 млн. грн, чистий збиток за І півріччя 2021 - 12,432 млн. грн, станом на 30.06.2022 збиток відповідача становив 133,482 млн. грн, а чистий збиток за 6 місяців 2022 - 13,811 млн. грн.

- у позивача в свою чергу, відсутній збиток, в результаті несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

- розмір штрафних санкцій становить четвертину, а саме 24,94 % (216 686,62 грн пені та 327 156,00 грн штрафу =543 842,63) від суми основного боргу (2 181 039,66 грн), що може бути для відповідача, в силу його підтвердженого збиткового стану - надмірним тягарем.

Водночас суд першої інстанції також врахував, що в умовах військової агресії, діяльність і позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності є утрудненою, і на нього, так само впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України та це ускладнює ведення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір про відшкодування витрат за використану електричну енергію, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з постачання електричної енергії та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний у договорі строк.

При цьому, наведені відповідачем підстави для зменшення розміру неустойки не є об`єктивними (винятковими) обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене вище, не залишивши поза увагою доводи відповідача, враховуючи баланс інтересів обох сторін, суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується судова колегія, про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (штрафу та пені) на 50% від обґрунтованої суми, розмір якої встановлений судом після здійснення перевірки проведених позивачем розрахунків, а саме 216 686,62 грн пені та 327 156,40 грн штрафу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, відтак, застосовуються незалежно від вини боржника.

Стосовно доводів відповідача про можливість зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставини, враховуючи, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як статтями 551 ЦК України та 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.

Також, відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Проте, колегія суддів вказує на те, що наведена постанова не є релевантною до правовідносин сторін.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, і встановили її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

Таким чином, правовідносини у справах №910/8080/22 та №902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування зазначених висновків при розгляді даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Заводу "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/8080/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство Заводу "Арсенал".

4. Матеріали справи №910/8080/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.08.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова