ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"21" серпня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3550/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) за вх.суду№4061/23 від 15.08.2023р про видачу судового наказу до боржника Фізичної особи - підприємця Лещинської Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на суму 6727,64грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Лещинської Ольги Володимирівни 5751,52грн інфляційного збільшення, 976,12грн 3% річних.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» посилається на неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем Лещинською Ольгою Володимирівною умов укладеного між сторонами договору поставки №107-19 від 10.04.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Заявником - Товариством з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» було заявлено вимоги про стягнення 5751,52грн інфляційного збільшення, 976,12грн 3% річних.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Не можуть бути розглянуті в порядку наказного провадження вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, сплата яких не передбачена укладеним між заявником та боржником договором. Обов`язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних випливає з вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

Наразі слід зазначити, що згідно положень Цивільного кодексу України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Зокрема, в спірному договорі сторонами не визначено умов щодо стягнення процентів річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, інфляційні витрати за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. В свою чергу вказані вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо.

Суд звертає увагу Товариство з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» на те, що заявник не позбавлений прав звернутися до суду за захистом своїх порушених прав в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст. 150, п.3 ч.1, ч.2 ст.152, ч. 1 ст. 148, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Лещинської Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 5751,52грн інфляційного збільшення, 976,12грн 3% річних.

Ухвала набирає чинності 21.08.2023р та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Л.В. Степанова