ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р. Справа№ 910/823/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 (повний текст складено 12.05.2023)

у справі № 910/823/23 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху»

до Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд»

про стягнення 155 669, 05 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У січні 2023 Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» (далі - Товариство) 155 669,05 грн заборгованості, з яких 109 160,51 грн основного боргу, 10 102,58 грн пені, 32 224,96 грн інфляційних втрат, 4 181,00 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог Підприємство зазначає, що оскільки гарантійний термін за договором підряду №11/05-119 СП від 11.05.2011 спливає 22.08.2021, а кінцеві розрахунки (повернення грошової застави) повинні бути здійснені до 05.10.2021. На вимогу Підприємства від 14.06.2016 Товариство кошти в сумі 109 160,51 грн не повернуло та вказало про передчасність такого звернення. В подальшому 23.06.2022 Підприємство повторно звернулось до відповідача з листом про повернення грошової застави за договором №11/05-119 СП. За наведених підстав Підприємство звернулось з позовом у цій справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2023 позов Підприємства задоволено. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства 109 160,51 основного боргу, 10 102,58 грн пені, 4 181,00 грн 3% річних, 32 224,96 грн інфляційних втрат та 2 684,00 судового збору.

Суд встановив, що відповідач допустив порушення положень абз. 3 п. 13.2. договору та ч. 1 ст. 884 ЦК України і не здійснив повернення позивачу грошової застави в сумі 109 160,51 грн.

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині повернення гарантійної застави за договором, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, перевіривши наведений в позовній заяві розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позову Підприємства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2023, Товариство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення має бути скасоване повністю у зв`язку з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянт зазначає, що відповідно до його даних обліку будь-яка заборгованість перед позивачем у нього відсутня, документи, якими позивач обґрунтовує наявність боргу, викликають у відповідача обґрунтовані сумніви.

Відповідач посилається на умови договору №11/05-119СП «Будівництво транспортної розв`язки на примиканні проспекту Науки до Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва» від 11.05.2011 та відзначає, що положення договору ставлять у залежність розмір грошової застави від розміру договірної ціни та від факту відсутності у Генпідрядника відсутні претензії до виконаних робіт.

Скаржник вважає, що для розрахунку розмірів застави необхідними є і підтвердження її утримання з Позивача Відповідачем, і наступні документи: договірна ціна; акти прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) та довідка про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3) на підтвердження фактично виконаних позивачем робіт; банківські виписки на підтвердження факту утримання відповідачем з позивача суми застави.

Жодний з цих доказів позивач з позовом не надав; позивач лише стверджує у позові, що з суми виконаних субпідрядником робіт 1 091 605,10 грн генпідрядником утримано з кожного платежу заставу у розмірі 10% від виконаних робіт, всього 109 160,51 грн, не надаючи доказів цього.

Надана позивачем копія оборотно-сальдової відомісті по рахунку 361 не є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні ст. 76-78 ГПК України.

Щодо поданих 10.03.2023 та 15.03.2023 клопотань про долучення до матеріалів справи доказів відповідач зазначає, що позивач всупереч ч. 8 ст. 80 ГПК України у своїх клопотаннях від 10.03.2023 та 15.03.2023 не навів жодних обґрунтувань неможливості подання цих доказів разом з позовом.

Щодо нарахування штрафних санкцій, а саме інфляційних втрат та 3% річних апелянт зазначає, що нарахування будь-яких штрафних санкцій, у т.ч. відповідальності за порушення грошових зобов`язань у період дії форс-мажорних обставин не здійснюється, а тому вимоги позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню.

Позиції учасників справи.

Підприємство надало відзив на апеляційну скаргу,у якому просить залишити апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 року у справі №910/823/23 - без змін.

Позивач наголошує, що зміна бенефіціарів та керівництва відповідача не є підставою для невиконання зобов`язань за договором підряду №11/05-119СП(07/09-1-11) на виконання робіт «Будівництво транспортної розв`язки на примиканні проспекту Науки до Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва» від 11.05.2011, укладеного між Підприємством та Товариством, та Додаткової угоди №1 від 01.08.2011 до нього.

Твердження відповідача про відсутність будь-яких відомостей та документів на підтвердження або спростовування фактів проведення будь-яких господарських операцій та / або наявності заборгованості перед позивачем не підтверджені жодним доказом.

На думку позивача, відповідач залишає поза увагою факт подання Підприємством суду відповіді №254 від 04.06.2016 Товариства на претензію №7/2047 від 03.06.2016, в якій Товариство визнає суму боргу за договором, та зазначає, що з суми виконаних позивачем робіт - 1 091 605,10 грн ним утримано з кожного платежу заставу в сумі 10% від виконаних робіт, всього 109 160,51 грн, та відсутність заперечень щодо цього документа як у відзиві на позовну заяву, так і під час розгляду справи по суті. Крім того, додатковою угодою №1 від 01.08.2011 до договору №11/05-119СП сторони узгодили договірну ціну, яка складає 1 095 297,81 грн, в т. ч. ПДВ 182 549, 64 грн.

Відповідач позов не визнав та у своєму відзиві на позовну заяву зазначив про недостатність наданих позивачем доказів на підтвердження його позовних вимог. З урахуванням отриманого відзиву відповідача на позовну заяву позивач у процесі підготовчого засідання 10.03.2023 та 15.03.2023 разом з клопотаннями про долучення додаткових доказів надав суду як додаткові докази: на підтвердження достовірності відомостей по рахунку 361 - належним чином завірену копію відповіді ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» Київської обласної дирекції від 28.02.2023 №5-70/662/2023 про надходження грошових коштів від Товариства (код за ЄДРПОУ - 32347574) на поточні рахунки Підприємства; на підтвердження загальної вартості послуг генерального підряду згідно умов Договору - належним чином завірені копії актів №№ОУ-0000044 здачі-прийняття робіт (надання послуг), ОУ-0000073 здачі-прийняття робіт (надання послуг), ОУ-0000095 здачі-прийняття робіт (надання послуг); належним чином завірену копію Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (типова форма КБ-3); належним чином завірені копії наказу ГУ ДПС у м. Києві Державної податкової служби України від 09.04.2021 №2962-п з супровідним листом ГУ ДПС у м. Києві Державної податкової служби України від 12.04.2021 №38224/6/26-15-07-02-03; належним чином завірені копії актів приймання виконаних будівельних робіт №№ 1,93,96, 97, 17, 17/1, 17/5, 17/6, 17/7, 17/8, 17/9, 17/10, 17/11, 17/12.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність форс-мажорних обставин позивач зазначає, що у матеріалах справи відсутні як докази письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, так і докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Товариства за його зверненням як форс-мажорної обставини введення воєнного стану, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань за договором підряду від 11.05.2011 №11/05-119 СП шляхом видачі відповідного сертифіката. Позивач вважає, що відповідач не надав доказів того, що саме введення воєнного стану в Україні призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором. За таких обставин позивач вважає, що посилання відповідача на наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за невиконання умов Договору є необґрунтованими.

Товариство надало відповідь на відзив, у якій вважає, що відзив на апеляційну скаргу жодним чином не спростовує головні аргументи апеляційної скарги. Апелянт зауважує на тому, що у відзиві позивач не наводить жодних обґрунтувань підстав неподання разом з позовом доказів, поданих разом з клопотаннями від 10.03.2023 та 15.03.2023, як це передбачено положеннями ч. 2 ст. 80 ГПК України. Таким чином, на думку скаржника, ані позивач, ані суд першої інстанції при постановленні рішення не обґрунтували нормативних підстав долучення до матеріалів справи поданих з клопотаннями від 10.03.2023 та 15.03.2023 доказів, а також підстав подальшого фактичного вирішення справи на підставі цих доказів, поданих із порушенням процесуального порядку. Отже, суд першої інстанції в порушення положень ст. 80 ГПК України вирішив справу на підставі доказів, поданих з порушенням процесуального порядку. У свою чергу докази, подані позивачем разом з позовом (тобто подані належним чином), не доводять вимоги позивача у справі, та є недостатніми.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/823/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 до надходження матеріалів справи №910/823/23.

31.05.2023 матеріали справи №910/823/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/823/23. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

11.05.2011 Комунальне підприємство Київської міської ради «Київдорсервіс», яке відповідно до рішення Київської міської ради від 23.03.2017 №21/2243 перейменоване в Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» (субпідрядник) та Закрите акціонерне товариство «Укратоменргобуд» (генпідрядник) уклали договір підряду №11/05-119 СП (07/09-1-11), за умовами п. 1.1 якого генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними і залученими силами і засобами комплекс робіт з «Будівництва транспортної розв`язки на примиканні проспекту Науки до Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва» відповідно до проектно-кошторисної документації, здати в обумовлені строки закінчений будівництвом об`єкт замовнику, усунути протягом гарантійного строку експлуатації об`єкта виявлені дефекти, що зумовлені неякісним виконанням робіт. Генпідрядник зобов`язується надати субпідряднику будівельний майданчик в межах червоних ліній з дозволом на виконання робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені будівельно-монтажні роботи та оплатити їх.

Договір вважається виконаним після виконання робіт та закінчення всіх взаєморозрахунків між сторонами за цим договором. Завершення виконання робіт оформлюється актом готовності об`єкта до експлуатації (п. п. 3.2, 3.3 договору).

Згідно з п. 4.1 договору договірна ціна робіт за кожним окремим етапом робіт, виконання яких доручається субпідряднику, буде визначатися окремими додатковими угодами до договору підряду №11/05-119 СП від 11.05.2011.

Проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більше як 90% їх загальної вартості договірної ціни. Кінцеві розрахунки здійснюються протягом 30 робочих днів після закінчення гарантійного терміну у випадку додержання гарантійних обов`язків (абз. абз. 2, 3 п. 13.2 договору).

За умовами п. п. 14.1, 14.2 договору для захисту своїх інтересів сторони визначають у цьому договорі фінансові гарантії виконання договірних зобов`язань. Фінансова гарантія субпідрядника може здійснюватись у формі грошової застави, що перераховується на рахунок генпідрядника разовим платежем або шляхом багаторазових утримань із сум проміжних платежів за виконані роботи.

Застава субпідрядника вноситься на період до закінчення гарантійного строку експлуатації об`єкта (п. 14.3 договору).

Відповідно до п. 14.4 договору розмір застави становить 10 відсотків від встановленої договірної ціни. Частина або вся сума застави може бути повернена субпідряднику після підписання акта здачі об`єкта в експлуатацію, якщо у генпідрядника відсутні претензії до виконаних робіт.

Об`єкт вважається зданим в експлуатацію з дати видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю свідоцтва (сертифіката відповідності) (п. 16.5 договору).

За умовами п. 17.1 договору гарантійний термін експлуатації об`єкта починається з дати видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю свідоцтва і продовжується на час, упродовж якого об`єкт не міг використовуватися внаслідок недоробок, відповідальність за які несе субпідрядник.

01.08.2011 сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору №11/05-119 СП, у якій узгодили договірну ціну, яка складає 1 095 297,81 грн, в т.ч. ПДВ 182 549,64 грн.

З вартості виконаних субпідрядником робіт (1 091 605,10 грн) генпідрядник утримав з кожного платежу заставу у розмірі 10% від виконаних робіт, всього 109 160,51 грн.

Згідно з наданою Підприємством інформацією від Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва сертифікатом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011 №КВ6, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) - «Реконструкція транспортної розв`язки на примиканні проспекту Науки до Столичного шосе (І-ша черга) у Голосіївському районі м. Києва» - проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Належне виконання зобов`язань Підприємства перед Товариством підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за рахунком 361 (Контрагент: Укратоменергобуд за 01.01.2011-31.12.2022) від 13.01.2023, карткою рахунку 361 Контрагент: Укратоменергобуд, замовлення: рахунок фактура СФ-0000601 (25.07.11) за 01.01.2011-31.12.2022, а також відповіддю Товариства №254 від 14.06.2016 на претензію.

Підприємство звернулось до Товариства з претензією №7/2047 від 03.06.2016, у якій просило сплатити 109 160,51 грн оплати виконаних будівельних робіт.

Товариство у відповіді №254 від 14.06.2016 на претензію зазначило, що оскільки у договорі №11/05-199 СП (07/09-1-11) від 11.05.2011 не передбачено більшого гарантійного строку ніж цивільним законодавством, а спеціальних норм щодо гарантій на виконані позивачем роботи не визначено, десятирічний строк від дня прийняття об`єкта замовником (сертифікат відповідності Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011) не сплив, тому вимога Підприємства щодо сплати 109 160,51 грн є передчасною та на день пред`явлення не підлягає задоволенню.

У листі №163 від 21.09.2021 Товариство повідомило Підприємство, що власники та керівництво Товариства змінились і у Товариства відсутні будь-які відомості та документи, які підтверджували би або спростовували факти проведення будь-яких господарських операцій та / або наявності заборгованості Товариства перед Підприємством. За таких обставин Товариство просило надати документи на підтвердження факту наявності господарських відносин між Товариством та Підприємством згідно з наведеним у цьому листі переліком.

Листом №185 від 20.10.2021 Товариство повторно просило Підприємство надати документи на підтвердження господарських відносин між Товариством та Підприємством.

Підприємство листом №053/04-7/5025 від 30.09.2021 повідомило Товариство про наявність у нього усіх документів щодо виконання договору підряду та просило повернути грошову заставу у розмірі 109 160,51 грн.

Листом №053/04-7/4330 від 01.09.2021 Підприємство у зв`язку із закінченням гарантійного строку просило Товариство повернути грошову заставу в розмірі 109 160,51 грн в строк до 22.09.2021.

23.06.2022 Підприємство направило на адресу Товариства цінним листом з описом претензію №053/04-7/1612 від 23.06.2022 про повернення грошової застави за договором №07/09-1-11 (№11/05-119 СП) від 11.05.2011.

Посилаючись на закінчення 22.08.2021 гарантійного строку по об`єкту та відсутність претензій зі сторони Товариства до виконаних Підприємством робіт у період гарантійного строку, Підприємство зазначає, що кінцеві розрахунки (повернення грошової застави) мали бути здійснені до 05.10.2021. Оскільки в порушення договірних зобов`язань Товариство не здійснило повернення грошової застави - 10% від договірної ціни, що становить 109 160,51 грн, Підприємство звернулось з позовом у цій справі.

Товариство у відзиві на позовну заяву проти заявлених до нього вимог заперечило та зазначило, що Підприємство не надало доказів на підтвердження того, що з вартості виконаних субпідрядником робіт (1 091 605,10 грн) генпідрядник утримав з кожного платежу заставу у розмірі 10% від виконаних робіт, всього 109 160,51 грн. Надана Підприємством копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 не є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України.

Відповідач вважає, що для розрахунку Підприємство мало надати наступні документи: договірну ціну; акти прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) та довідку про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3) на підтвердження фактично виконаних позивачем робіт; банківські виписки на підтвердження факту утримання відповідачем з позивача суми застави.

Товариство також зазначає, що на вимоги Підприємства у листах №053/04-7/4340 від 01.09.2021 та №053/04-7/5025 від 30.09.2021 надавало відповіді, у яких просило надати підтверджуючі документи на суму вимог. Однак такі документи надані не були. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з клопотанням про витребування доказів, у якому просить витребувати у Підприємства оригінал договору №11/05-119СП від 11.05.2011.

Разом із запереченням на клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження про витребування доказів Підприємство з метою зняття будь яких сумнівів Товариства щодо наявності у Підприємства оригіналу договору підряду №11/05-119СП (07/09-1-11) від 11.05.2011, укладеного між позивачем та відповідачем, та додаткової угоди №1 від 01.08.202111 до цього договору, надало суду нотаріально засвідчену копію цього договору.

З поданими 10.03.2023 та 15.03.2023 клопотаннями Підприємство надало у матеріали справи додаткові докази, в тому числі ті, про необхідність надання яких зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву, та просило суд поновити строк на їх подання.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГПК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладений сторонами спору договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

Частиною 2 ст. 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Частиною 1 ст. 884 ЦК України та абз. 3 п. 103 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, визначено, що гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об`єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання договору Підприємство виконало передбачений укладеним з Товариством договором підряду комплекс робіт.

Прийняття об`єкта замовником будівництва підтверджується сертифікатом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011 №КВ6, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) - «Реконструкція транспортної розв`язки на примиканні проспекту Науки до Столичного шосе (І-ша черга) у Голосіївському районі м. Києва» - проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

З огляду на умови абз. 3 п. 13.2 договору та дату прийняття об`єкта замовником, гарантійний термін по договору спливає 22.08.2021, а кінцеві розрахунки (повернення грошової застави) в сумі 109 160,51 грн мало бути здійснено Товариством до 05.10.2021.

Наявність заборгованості відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю № 254 від 04.06.2016 Товариства на претензію №7/2047 від 03.06.2016 Підприємства, у якій Товариство визнає суму боргу за договором, та зазначає, що з суми виконаних позивачем робіт - 1 091 605,10 грн - ним утримано з кожного платежу заставу в сумі 10% від виконаних робіт, всього 109 160,51 грн.

Докази на підтвердження повернення Підприємству грошової застави у сумі 109 160,51 грн у строк до 05.10.2021 Товариство у матеріалах справи не надало.

За наведених підстав апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що Товариство допустило порушення положень абз. 3 п. 13.2 договору та ч. 1 ст. 884 ЦК України та не здійснило повернення позивачу грошової застави в сумі 109 160,51 грн, а тому вимоги про стягнення цієї суми є обґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення 10 102,58 грн пені, 32 224,96 грн інфляційних втрат та 4 181,00 грн 3% річних.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам ч. ч. 2 та 4 ст. 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, а також приписами ст. 546 ЦК України та ст. 231 ГК України.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 18.8 договору сторони погодили, що при затримці перерахування платежів за виконані роботи з вини генпідрядника, він сплачує субпідряднику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день такої затримки, але не більше 2-ох облікових ставок НБУ.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені апеляційний господарський суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору. До стягнення з Товариства на користь Підприємства підлягає 10 102,58 грн пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних апеляційний господарський суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору. До стягнення з Товариства на користь Підприємства підлягає 4 181,00 грн 3% річних та 32 224,96 грн інфляційних втрат.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині подання позивачем та прийняття судом доказів.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України).

Частина 1 ст. 165 ГПК України визначає, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно з вимогами ч. ч. 3-6 ст. 166 ГПК України відзив повинен містити в т.ч.: у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3-6 ст. 165 цього Кодексу.

Таким чином, ст. 166 ГПК України, яка визначає питання щодо подання відповіді на відзив на позовну заяву та вказує на застосування до нього тих самих правил, які застосовуються (у ч. ч. 3-6 ст. 165 ГПК України) до відзиву на позовну заяву. Зокрема, це стосується можливості надати до відповіді на відзив доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення на відзив, якщо такі докази ще не були не надані позивачем.

Колегія суддів відзначає, що надані з відзивом на позовну заяву докази були надані позивачем з відповіддю на відзив у встановленому ГПК України порядку саме з огляду на відповідні доводи відзиву на позовну заяву.

Відтак, колегія суддів не вбачає порушень процесуального права, про які зазначає відповідач у апеляційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо посилань скаржника на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення його від нарахування штрафних санкцій, а саме інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає таке.

Відповідач визначає форс-мажорною обставиною те, що 24.02.2022 відбулось повномасштабне військове вторгнення російської федерації на територію України, яке стало підставою для введення військового стану в Україні.

Колегія суддів відзначає, що прострочення виконання зобов`язання відбулось у жовтні 2021 року, тобто до настання обставин, які Товариство визначає як форс-мажорні, що спростовує відповідні посилання відповідача.

Крім того, згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак, Товариство не надало належних доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили, які стали на заваді виконання ним зобов`язання за договором.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/823/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/823/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/823/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова