ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м.Дніпро Справа № 912/978/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від Пантаївської селищної ради: Кривенко Михайло Петрович, адвокат, ордер серії ВА №1036505 від 28.07.2022 року;

інші сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Пантаївської селищної ради на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2022 року (повний текст складено 24.11.2022 року) у справі № 912/978/22 (суддя Кабакова В.Г.)

за позовом Пантаївської селищної ради, вул. Магістральна, буд. 49, смт Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28023

до відповідача Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94", вул. Добровольського, буд. 6-Б, м. Кропивницький, 25005

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Агро-Трейдінг", вул. Степова, 59, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Диківка, 27428,

про розірвання договору, зобов`язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду з позовом, просив розірвати договір оренди землі від 22.02.2007 року, укладений між Пантаївською селищною радою та відповідачем, що зареєстрований у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" від 23.02.2007 року за №1, право оренди земельної ділянки на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2016, номер запису про інше речове право: 14392198; зобов`язати повернути земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 100,0999 га кадастровий номер :02:000:9017.

В обґрунтування позовних вимог посилався на частину 4 статті 32 Закону України "Про оренду землі" та пункт 40 договору оренди, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для розірвання договору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2022 року у справі № 912/978/22 відмовлено в задоволені позову.

Стягнуто з Пантаївської селищної ради (вул. Магістральна, буд. 49, смт Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28023, ідентифікаційний код 04366488) на користь Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" (вул. Добровольського, буд. 6-Б, м. Кропивницький, 25005, ідентифікаційний код 20637308) 16 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі;

- перехід права власності на орендовану земельну ділянку для орендодавця цієї земельної ділянки не є сам по собі безумовним правоприпиняючим юридичним фактом, а вказує на відповідну зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з таким переходом, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди;

- зміна власника орендованої земельної ділянки не свідчить про те, що цим порушується, не визнається чи оспорюється суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди; не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Суд вказав, що після зміни власника земельної ділянки договір не припинив свою дію, натомість, селищна рада в силу вимог закону набула статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за договором правами та обов`язками.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/418/19 від 08.09.2020, суд зазначив, що право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

На думку суду першої інстанції позивач не зазначив про зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з переходом права власності на земельні ділянки, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди.

З огляду на те, що предметом спірного договору є земельна ділянка, яка на праві комунальної власності належить Пантаївській селищній раді, питання щодо розпорядження нею у відповідності до вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мають вирішуватися Пантаївською селищною радою виключно на пленарних засіданнях.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів волевиявлення Пантаївської селищної ради на дострокове розірвання договору оренди, укладеного з відповідачем, яке було б зафіксоване у прийнятому на пленарному засіданні відповідного рішення.

За викладених встановлених обставин суд дійшов до висновку, що дії позивача, направлені на розірвання договору оренди землі виключно на підставі пункту 40 договору оренди землі, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, за відсутності доказів порушення умов такого договору відповідачем, відсутності обґрунтованих підстав для внесення змін до договору, відсутності волевиявлення Пантаївської селищної ради, яке зафіксоване у прийнятому на пленарному засіданні рішенні про розірвання договору, є такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності, приписам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідач не має нести негативних наслідків у вигляді розірвання договору на вимогу іншої сторони лише у зв`язку з передачею цієї земельної ділянки у комунальну власність.

Також, суд зазначив, що позивач при зверненні до суду не врахував пункт 24 Розділу X Земельного кодексу України, у якому законодавець передбачив, що перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Пантаївська селищна рада з висновками суду не погоджується та вважає, що судом при винесенні рішення і аналізі взаємовідносин сторін не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, допущено неправильне тлумачення закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, зокрема щодо того, що відповідач уклав 28.04.2016 року додаткову угоду до договору суборенди, якою фактично на строк до 23.02.2027 року, тобто, поза межами строку дії основного договору оренди, передав земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9017 площею 100,0999 га в суборенду Приватного сільськогосподарського підприємства "Агро-Трейдінг".

Скаржник вважає, що після закінчення строку дії первісного договору оренди - 23.02.2017 року, припинив свою дію і договір суборенди. При наявності намірів щодо продовження суборендних відносин необхідно було домовитися між орендарем та суборендарем про нове зобов`язання щодо суборенди, на реалізацію якого отримати згоду орендодавця. Фактично, передавши у суборенду земельну ділянку після закінчення строку дії договору суборенди між відповідачем та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агро-Трейдінг" вказаними суб`єктами господарювання було утворено нове зобов`язання суборенди, за яким орендар припинив господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передав третім особам функцій з її обробітку.

Вказує, що дозволу ні попередній орендодавець - Диківська сільська рада, ні Пантаївська селищна рада про передачу земельної ділянки в суборенду відповідачу на новий строк не надавала, відповідач про отримання такого дозволу із заявою до позивача не звертався.

Отримання згоди орендодавця на укладення договору суборенди землі є необхідною складовою правомірного користування земельною ділянкою.

Однак, відповідач обов`язку, передбаченого частиною 6 статті 93 Земельного кодексу України та частиною 1 статті 8 Закону України "Про оренду землі" щодо отримання згоди орендодавця на передачу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9017 в суборенду на новий строк, не виконав. Жодного повідомлення з пропозицією про надання згоди на передачу орендованої земельної ділянки в суборенду на адресу орендодавців не надходило.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2022 року у справі № 912/978/22 повністю.

Ухвалити нове рішення суду, яким:

- розірвати договір оренди землі від 22.02.2007 року, укладений між Пантаївською селищною радою та Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94", зареєстрований у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" від 23.02.2007 року за № 1, право оренди земельної ділянки на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2016 року номер запису про інше речове право: 14392198;

- зобов`язати Виробничо-комерційну фірму у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94", вул. Добровольського, буд. 6-Б, м.Кропивницький, Кіровоградська обл., (ідентифікаційний код 20637308) повернути Пантаївській селищній раді, вул. Магістральна, буд. 49, смт.Пантаївка, м.Олександрія, Кіровоградська обл., (ідентифікаційний код 04366488) земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 100,0999 га кадастровий номер :02:000:9017;

- стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скаржника, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вважає необхідним залишити його без змін.

ПСП "Агро-Трейдінг" відзив на апеляційну скаргу не надав, участь свого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (частина 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2023 року.

Передбачений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін викладена письмово.

Відповідно до положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, сторони, що не з`явились, не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.

Вищенаведене є підставою для проведення судового засідання за вказаної явки.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є вимога позивача про розірвання договору оренди землі від 22.02.2007 року, який укладений між Пантаївською селищною радою та Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94", зареєстрований у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" від 23.02.2007 року за № 1, право оренди земельної ділянки на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2016 року номер запису про інше речове право: 14392198, та зобов`язання відповідача повернути Пантаївській селищній раді земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 100,0999 га кадастровий номер :02:000:9017.

Відповідно до частин 1,2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі від 22.02.2007 року укладений відповідачем із Знам`янською районною державною адміністрацією.

За умовами договору Знам`янська районна державна адміністрація (орендодавець) та Виробничо-комерційна фірма у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" (орендар) погодили наступне:

Згідно п. 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Диківської сільської ради.

Підставою укладення договору оренди є розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 19.01.2007 року № 16-р (а.с. 22).

Згідно з п. 2. договору оренди в оренду передається земельна ділянка площею 100,00 га - ріллі, із земель резерву.

Відповідно до кадастрового плану (схеми), що є додатком до договору оренди, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:9017.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки в цінах 1995 року становила 363 099 грн, станом на 01.01.2006 (коефіцієнт індексації 2,551) становить 926 266 грн (п. 5 договору).

Договір оренди укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору оренди).

Орендар зобов`язався не укладати договори суборенди без згоди орендодавця (п. 31 договору оренди).

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 40 договору оренди).

Договір оренди набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору).

Договір оренди підписано сторонами та скріплено печатками.

23.02.2007 року договір зареєстровано у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" за №1.

Таким чином, строк дії договору оренди визначений до 23.02.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2008 року між Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агро-Трейдінг" (суборендар) укладено договір суборенди землі (далі - договір суборенди), зареєстрований у Знам`янському відділі Державного підприємства "Кіровоградська регіональна філія центру державного земельного кадастру" Держкомземі України, про що у книзі реєстрації договорів оренди земель вчинено запис від 28.08.2008 року за № 01.

За умовами п. 1. Договору суборенди орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Диківської сільської ради.

Підставою укладення договору суборенди є, в тому числі, узгодження орендодавця шляхом видачі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 22.04.2008 року № 178-р (п. 3 договору суборенди) (а.с. 57).

Згідно з п.4 договору суборенди в суборенду передається земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9017 площею 100,00 га - ріллі, яка належить до земель запасу Диківської сільської ради.

Договір суборенди укладено на 8 років і цей строк міг бути скорочений за згодою сторін. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі №1 від 23 лютого 2007 року (п. 10 договору суборенди).

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 41 договору суборенди).

Договір суборенди підписано сторонами, скріплено печатками та 28.08.2008 року зареєстровано у Знам`янському відділі Державного підприємства "Кіровоградська регіональна філія центру державного земельного кадастру" Держкомземі України, про що у книзі реєстрації договорів оренди земель вчинено запис від 28.08.2008 року за №01.

На підставі рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.04.2017 року у справі № 912/298/17, яке набрало законної сили, договір оренди поновлений на 10 років.

В подальшому, Диківською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, як орендодавцем, та ВКФ у формі ТОВ "Макбо-94", як орендарем, укладено додаткову угоду №1 до договору, у якій зазначено дату укладення - 2019 рік. Додаткова угоди зареєстрована в ДРРП 04.09.2019 року № 14392188 (а.с. 23).

Вказаною додатковою угодою №1 до договору оренди землі збільшено строк дії договору оренди до 49 років, а також збільшено розмір орендної плати до 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Право оренди за вказаною додатковою угодою, відповідно, також було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно відомостей якого строк оренди становить 49 років, з правом пролонгації (а.с. 31).

05.01.2022 року право власності на земельну ділянку, яка є об`єктом спірного договору, зареєстровано за Пантаївською селищною радою.

За твердженням позивача, яким обгрунтовуються його позовні вимоги, відповідач уклав 28.04.2016 року додаткову угоду до договору суборенди, якою фактично на строк до 23.02.2027 року, без отримання на це згоди орендодавця - Пантаївської селищної ради, передав земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9017 площею 100,0999 га в суборенду ПСП "Агро-Трейдінг".

Крім того позивач зазначав, що відповідно пункту 40 договору має право розірвати договір у зв`язку із зміною власника земельної ділянки.

Отже, позивач вказував дві підстави позову порушення умов договору оренди орендарем та укладення додаткової угоди до договору суборенди буз дозволу орендодавця та його право на розірвання договору у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки.

На думку колегії суддів суд першої інстанції належно та обґрунтовано оцінив вказані позивачем підстави позовних вимог та дійшов законного висновку про відмову в позові.

До таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наступних підстав:

Як вказано вище, підставою укладення договору суборенди є, в тому числі, узгодження орендодавця шляхом видачі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 22.04.2008 року №178-р, про що зазначено у самому договорі суборенди в пункті 3.

Позивач у своїй позовній заяві зазначав про існування розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 22.04.2008 року №178-р ''Про надання в суборенду земельних ділянок'', копія даного розпорядження надана відповідачем до матеріалів справи.

За змістом даного розпорядження вказано, що термін суборенди не може перевищувати строку, визначеного договорами оренди землі та про те, що умови договорів суборенди земельних ділянок повинні обмежуватися умовами договорів оренди земельних ділянок і не суперечити їм.

Дані положення кореспондуються з частинами 2-3 статті 8 Закону України ''Про оренду землі''.

Отже, враховуючи вказане, можна дійти висновку, що договір суборенди не суперечить умовам договору №1 від 23.02.2007 року та додатковій угоді №1 до договору оренди землі, він може бути продовжений, якщо він обмежується договором оренди та не суперечить його умовам, а також, якщо він не перевищує визначені договором оренди строки.

Тому посилання позивача на те, що відповідач повинен був отримати новий дозвіл на передачу земельної ділянки в суборенду на новий строк є безпідставним, та таким, не може бути підставою для розірвання договору оренди землі від 22.02.2007 року, зареєстрованого у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" від 23.02.2017 року за №1 та, відповідно, повернення Пантаївській селищній раді земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 100,0999 га кадастровий номер :02:000:9017.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт помилково і без належної правової підстави вважає, що передавши у суборенду земельну ділянку після закінчення строку дії договору суборенди, між відповідачем та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агро-Трейдінг" вказаними суб`єктами господарювання було утворено нове зобов`язання суборенди, за яким орендар припинив господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передав третім особам функцій з її обробітку.

На думку колегії суддів визначальним при вирішенні спору є те, що:

- договір оренди землі від 22.02.2007 року згідно його пункту 43 діяв до 23.02.2017 року;

- додатковою угодою №1 до договору оренди землі, яка зареєстрована в ДРРП 04.09.2019 року № 14392188, збільшено строк дії договору оренди до 49 років;

-договір суборенди від 28.08.2008 року укладено за згоди орендодавця, про що зазначено у самому договорі суборенди в пункті 3.

-додаткова угода до договору суборенди від 28.04.2016 року укладена в межах дії договору оренди, і її укладення не свідчить про нове зобов`язання між сторонами, оскільки зобов`язання виникло між орендарем і суборендарем з моменту укладення договору суборенди, а не у зв`язку з укладенням додаткової угоди, як хибно вказує апелянт.

За змістом статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, наведені скаржником доводи не підтверджують обґрунтованість його вимог.

Щодо посилання позивача на пункт 40 договору оренди як на підставу його розірвання, то на думку колегії суддів дана обставина також належним чином була досліджена судом першої інстанції.

Так, виходячи з приписів статті 148-1 Земельного кодексу України, з дня реєстрації права комунальної власності Пантаївської селищної ради, до позивача перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за договором. Укладення додаткової угоди до договору оренди про зміну власника земельної ділянки, є правом, а не обов`язком сторін.

Також, відповідно до статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Ця норма є прямою і не передбачає необхідності вчинення додаткових дій (укладення додаткових угод, тощо).

За змістом статей 30 та 31 Закону України "Про оренду землі" зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір оренди землі припиняється з підстав, наведених у частині першій статті 31 Закону України "Про оренду землі", а також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 3 України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 вказаного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку для орендодавця цієї земельної ділянки не є сам по собі безумовним правоприпиняючим юридичним фактом, а вказує на відповідну зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з таким переходом, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди.

Зміна власника орендованої земельної ділянки сама по собі не свідчить про те, що цим порушується, не визнається чи оспорюється суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Тож після зміни власника земельної ділянки договір не припинив свою дію, натомість селищна рада в силу вимог закону набула статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за договором правами та обов`язками.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії позивача, направлені на розірвання договору оренди землі на підставі п. 40 договору оренди землі, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, за відсутності доказів порушення умов такого договору відповідачем, відсутності обґрунтованих підстав для внесення змін до договору, відсутності волевиявлення Пантаївської селищної ради, яке зафіксоване у прийнятому на пленарному засіданні рішенні, про розірвання договору, є такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності, приписам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідач не має нести негативних наслідків у вигляді розірвання договору на вимогу іншої сторони лише у зв`язку з передачею цієї земельної ділянки у комунальну власність.

При зверненні до суду позивач не врахував пункт 24 Розділу X Земельного кодексу України, у якому законодавець передбачив, що перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Тобто, законодавець у пункті 24 Розділу X Земельного кодексу України імперативною нормою чітко визначив дві обставини: 1) це перехід прав на земельні ділянки державної форми власності до комунальної власності; 2) перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами пункту 24 Розділу X ЗК України не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки.

З аналізу зазначених норм вбачається, що необхідність виходу із договірних зобов`язань попереднього орендодавця і вступ у договірні відносини нового, до якого перейшли повноваження у зв`язку зі зміною законодавства, може виникнути у разі продовження терміну дії договору оренди. За умови чинного договору оренди землі, укладеного органом державної влади у межах компетенції, встановленої законом, зміна розпорядника земельної ділянки державної форми власності не є підставою для припинення прав та обов`язків відповідача як орендодавця за цим договором.

З урахуванням зазначеного, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення, не визнання чи оспорення суб`єктивного цивільного права та/або законного інтересу позивача як орендодавця, суд обґрунтовано вказав про відсутність підстав для задоволення позову на підставі пункту 40 договору.

Колегія суддів звертає увагу, що договір суборенди укладений на підставі розпорядження голови Знамянської РДА від 22.04.2008 року №178-р і в пункті 2 вказаного розпорядження зазначено, що термін суборенди не може перевищувати строку, визначеного договорами оренди землі; умови договорів суборенди земельних ділянок повинні обмежуватися умовами договорів оренди земельних ділянок. У вказаному розпорядженні не зазначено конкретної дати, до якої воно діє, а тому вказане розпорядження діє протягом усього строку дії договору оренди.

Доказів визнання недійсним зазначеного розпорядження та договору оренди суду не надано. Отже, вказаний договір оренди є чинним, що також підтверджується сторонами.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається внесення запису про угоду про зміни та доповнення до договору суборенди земельної ділянки видану 28.04.2016 року, за строк дії договору суборенди до 23.02.2027 року.

Відповідачем подано рішення Диківської сільської ради № 694 від 24.05.2019 року "Про поновлення договору оренди земельної ділянки" (а.с. 82).

Сторонами вказаний факт підтверджується та не оспорюється. Вказана угода про зміни до договору суборенди укладена між відповідачем та третьою особою в період дії основного договору оренди, а отже і в період дії розпорядження Знам*янської РДА, що спростовує позицію позивача про відсутність дозволу власника на передачу спірної земельної ділянки в суборенду на момент укладення додаткової угоди до договору суборенди, а саме на 28.04.2016 року.

Все вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору колегією суддів не встановлено.

Наведене є підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін, апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2022 року у справі № 912/978/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.08.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко