ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1154/21(918/551/23)

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Армапром"

про: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

у межах справи про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю "Армапром"

секретар судового засідання: С.Коваль

представники в судове засідання не з`явились

ОПИС СПОРУ

В провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа №918/1154/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Армапром"

Коворотний Юрій Миколайович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 20 979,20 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ "Армапром".

27 грудня 2022 року ТОВ "Армапром" видано наказ про призупинення дії трудового договору.

23 березня 2023 року ТОВ "Армапром" видано наказ №7 "Про скасування наказу №55 від 27 грудня 2022 року".

09 травня 2023 року між позивачем та відповідачем припинено трудові відносини.

Водночас, позивач вказує, що за період з 27 грудня 2022 року по 23 березня 2023 року відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу що складає 20 979,20 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн моральної шкоди.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року відкрито провадження у справі в межах справи №918/1154/21, розгляд справи призначено на 11 липня 2023 року.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року розгляд справи відкладено на 15 серпня 2023 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у ТОВ "Армапром" на посаді охоронника дільниці охорони.

27 грудня 2023 року ТОВ "Армапром" видано наказ "По особовому складу" №55, яким призупинено з 27 грудня 2022 року дію трудового договору з ОСОБА_1 .

23 березня 2023 року ТОВ "Армапром" видано наказ №7 "Про скасування наказу №55 від 27 грудня 2022 року", за яким вирішено скасувати наказ №55 від 27 грудня 2022 року щодо призупинення дії трудового договору по відношенню до ОСОБА_1 , та відновити дію трудового договору з 23 березня 2023 року.

09 травня 2023 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Армапром", середньоденна заробітна плата позивача за листопад, грудень 2022 року складає 327,80 грн.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Армапром" не здійснено виплату заробітної плати з час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2022 року по 23 березня 2023 року в сумі 20 979,20 грн.

Позивач вказує, що кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 64 робочих дні, а тому сума компенсації на його думку має становити 20 979,20 грн (327,80*64).

Окрім того, позивач вказує, що у зв`язку з невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу йому було завдано моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, трудовими та стосуються стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" й "оплата праці", які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

За нормами статей 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Водночас згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Судом встановлено, що 27 грудня 2023 року ТОВ "Армапром" видано наказ "По особовому складу" №55, яким призупинено з 27 грудня 2022 року дію трудового договору з ОСОБА_1 .

23 березня 2023 року ТОВ "Армапром" видано наказ №7 "Про скасування наказу №55 від 27 грудня 2022 року", за яким вирішено скасувати наказ №55 від 27 грудня 2022 року щодо призупинення дії трудового договору по відношенню до ОСОБА_1 , та відновити дію трудового договору з 23 березня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_1 підлягає виплата суми загального середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 27 грудня 2022 року по 22 березня 2023 року.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Армапром", середньоденна заробітна плата позивача за листопад, грудень 2022 року складає 327,80 грн.

Позивач вказує, що кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 64 робочих дні, а тому сума компенсації на його думку має становити 20 979,20 грн (327,80*64).

А проте, за розрахунком суду, кількість робочих днів за період з 27 грудня 2022 року (включно) по 22 березня 2023 року (включно) складає 62 дні.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995р. №100 (зі змінами) при розрахунку середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, тобто щорічна грошова винагорода та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995р. №100 (зі змінами) при розрахунку середньої заробітної плати не враховуються додаткові відпустки.

Враховуючи вищевикладене, середній заробіток позивача за останні два місяці роботи перед відстороненням складає 327,80 грн.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року в справі №191/81/17, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає вказану суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Таким чином, сума загального середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу в період з 27 грудня 2022 року по 23 березня 2023 року складає 20 232,60 грн.

А отже, обґрунтований розмір компенсації становить 20 323,60 грн (327,80*62), тому в задоволенні вимог про стягнення 655,60 грн необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказано, що моральна шкода - це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зроблено висновок про те, як визначати розмір моральної шкоди: суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд відзначає, що наказ "По особовому складу" №55 яким було призупинено дію трудового договору було винесено відповідно до статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у зв`язку з відсутністю замовлень і придбання сировини для виробництва.

Водночас суд враховує, що виробничі потужності ТОВ "Армапром" знаходяться у Сумській області, на території якої у 2022 відбувались бойові дії спровоковані військовою агресією проти України.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, перекладання відповідальності за наслідки військової агресії проти України на підприємство є безпідставним.

В силу наведених норм трудового законодавства, підставою відшкодування моральної шкоди є порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування заподіяної моральної шкоди, позивач посилається на те, що він поніс душевні страждання.

Згідно з нормами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд враховує, що доказів на підтвердження понесення моральних страждань, належного обґрунтування в чому саме полягали такі моральні страждання позивача, останній суду не надав.

Такі обставини не дають підстав вважати про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Більш того суд відзначає, що після призупинення дії трудового договору, роботодавцем відновлено його дію з власної ініціативи, після чого позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду

За наслідками розгляду справи суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 20 323,60 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з наступним утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 655,60 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000,00 грн моральної шкоди необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору за даними вимогами складає 2 684,00 грн.

Здійснивши пропорційний розподіл судових витрат суд покладає 1 760,81 грн судового збору на відповідача та 923,19 грн на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армапром" (35331, Рівненська область, Рівненський район, вул. Штейнгеля Барона 4А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 20 323 (двадцять тисяч триста двадцять три) грн 60 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів та 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн 81 коп судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 655,60 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000,00 грн моральної шкоди відмовити.

4. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 923,19 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Андрій Качур