РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2023Справа № 910/5383/22

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В.В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (04071, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 68; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код 30603572)

до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; e-mail: ; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення неустойки за порушення строку доставки вантажу в розмірі 34 727,13 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (далі - позивач, ПІІ «АМІК УКРАЇНА») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі - відповідач, АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ») про стягнення неустойки за порушення строку доставки вантажу в розмірі 34 727,13 грн, а також судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаєтеся на те, що відповідачем, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 08906/ЦТЛ-2018/18/158 про надання послуг від 12.02.2018, не було дотримано строк доставки вантажу, прийнятого до перевезення за залізничною накладною № 0402440 від 14.10.2021.

Ухвалою суду від 08.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5383/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін та визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

10.08.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем невірно застосовано методологію для здійснення розрахунків неустойки.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем було викладене клопотання про зменшення розміру неустойки до 0,00 грн.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилався на те, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, обстрілів всієї території України починаючи з 24.02.2022, було пошкоджено майно та завдано руйнування та знищення великої кількість об`єктів інфраструктури АТ «Українська залізниця». АТ «Українська залізниця» здійснюється перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, а також евакуйовано значну кількість населення.

Крім того, після початку військової агресії російської федерації проти України спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень та значне зменшення обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів залізничним транспортом, що свідчить про надскуртного матеріального становища АТ «Українська залізниця». Зазначені обставини в силу статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, на думку відповідача, є достатніми підставами для зменшення розміру неустойки до 0,00 грн.

15.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з розрахунком неустойки та доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Позивач у відповіді на відзив просив суд відхилити клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, посилаючись на те, що перевищення строку доставки вантажу, яке стало підставою для нарахування неустойки, відбулось до введення воєнного стану; позивач добросовісно виконує свої зобов`язання по договору, вчасно та в повному обсязі сплачує всі платежі.

Крім того, позивач просив врахувати, що відповідач систематично не виконує свої зобов`язання щодо надання відповідей на претензії, у строки, визначені законодавством, та не надав вчасно свої розрахунки.

Частиною першою статті 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Частиною четвертою статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 між ПІІ «АМІК Україна» (далі - Замовник) та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі - Перевізник) було укладено Договір № 08906/ЦТЛ-2018/18/158 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого, предметом цього Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

28.05.2020 між ПІІ «АМІК Україна» (далі - Замовник) та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі - Перевізник) було укладено Додаткову угоду від про припинення (розірвання) Договору про надання послуг від 12.02.2018 № 08906/ЦТЛ-2018/18/158.

14.10.2021 між ПІІ «АМІК Україна» та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» було укладено договір міжнародного перевезення, що підтверджується накладною № 0402440, за якою перевізник взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовської залізниці вантаж до станції призначення Кременець Львівської залізниці.

Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, а електронна - на території України.

Як вбачається з графи 22 накладної, вантаж був відправлений зі станції Буганяй Литовської залізниці до прикордонної з Білорусією станції - Стасилос Литовської залізниці.

Загальна відстань по території Литви 343 км. Час перебування вантажу на території Литви - 1 (одна) доба, що підтверджується штампом Литовської станції Стасилос з датою - 15.10.2021 у графі 34 накладної «Відмітки о прослідуванні прикордонних станцій».

Відповідно до вищезазначеної графи 22 та 34 накладної, Білорусь отримала вантаж на Беняконе Білоруської залізниці 15.10.2021, що підтверджується відповідним штампом у графі 34 накладної «Відмітки о прослідуванні прикордонних станцій».

Загальна відстань по території Білорусії 319 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 1 (одна) доба, що підтверджується штампом білоруської станції Горинь з датою - 16.10.2021 у графі 34 накладної «Відмітки о прослідуванні прикордонних станцій».

Відповідно до графи 38 електронної накладної, загальна відстань по території України 234 км. Позивач отримав повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 28.10.2021, що підтверджується відміткою у графі 35 електронної накладної «Повідомлення про прибуття вантажу».

Таким чином, час перебування вантажу на території України складає 12 діб.

Відповідно до графи 32 «Подовження строку доставки» накладної, вантаж був затриманий на 3 (три) доби, тобто строк доставки вантажу подовжено на 3 (три) доби.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 14 (чотирнадцять) діб, а загальна відстань 896 км.

Відповідно до параграфа 2 статті 24 УМВС, строк доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і в спірному випадку строк доставки вантажу не повинен перевищувати 9 (дев`ять) діб відповідно до УМВС.

Таким чином, як зазначав позивач у позовній заяві, фактичний строк доставки вантажу становить 14 (чотирнадцять) діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 9 (дев`ять) діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 5 (п`ять) діб.

Посилаючись на допущення відповідачем порушення строку доставки вантажу, позивач, на підставі норм УМВС та положень Статуту залізниць України, нарахував відповідачу неустойку, у зв`язку з чим ПІІ «АМІК УКРАЇНА» звернулось до АТ «Українська залізниця» з претензією № 2375 від 29.11.2021 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 34 727,13 грн, що підтверджується списком « 141/29.11.21» згрупованих відправлень ф. 103А, описом вкладення у цінний лист № 265 та фіскальним чеком від 29.11.2021, копії яких надані в матеріали справи.

Вказана претензія була отримана АТ «Українська залізниця» 03.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 265, копія якого надана в матеріали справи, однак залишена відповідачем без уваги та належного виконання, що і стало підставою звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у статті 174 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з перевезення вантажів залізницею.

Згідно з частиною п`ятою статті 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989). Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (пункт 1.2. Правил оформлення перевізних документів).

Згідно з статтею 4 Статуту залізниць України, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Умовами пункту 1.2. Договору передбачено, що перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (параграф 3 статті 14 УМВС).

Згідно з параграфом 1 статті 24 УМВС, якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Відповідно до параграфу 2 статті 24 УМВС, термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Параграфом 3 статті 24 УМВС передбачено, що термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника (параграф статті 24 УМВС).

Положеннями параграфу 5 статті 24 УМВС передбачено, що перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграф 7 статті 24 УМВС).

Відповідно до статті 2 УМВС та додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів», розділу 1 пункту 2.1. «відправка» - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Факт наявності між сторонами спірних правовідносин підтверджується накладною № 0402440, за якою перевізник взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовської залізниці вантаж до станції призначення Кременець Львівської залізниці. Фактичний строк доставки вантажу за спірною накладною становить 14 (чотирнадцять) діб, а загальна відстань 896 км.

Відповідно до параграфа 2 статті 24 УМВС, строк доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і в спірному випадку строк доставки вантажу не повинен перевищувати 9 (дев`ять) діб відповідно до УМВС.

Таким чином, як зазначав позивач у позовній заяві, фактичний строк доставки вантажу становить 14 (чотирнадцять) діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 9 (дев`ять) діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 5 (п`ять) діб.

У відзиві на позовну заяву відповідач також вказує на прострочення доставки вантажу на 5 (п`ять) діб.

Відповідно до параграфа 1 статті 45 УМВС, якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Положеннями параграфа 2 статті 45 УМВС передбачено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

З урахуванням вищевказаного, а також зважаючи на затримку вантажу на 3 (три) доби, що є підставою для продовження строку доставки вантажу на 3 (три) доби з причин, що не залежали від відповідача, суд дійшов висновку, що фактичний термін доставки вантажу за накладною № 0402440 перевищує нормативний термін доставки на 5 (п`ять) діб.

Враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 5 (п`ять) діб, відношення перевищення терміну доставки (5 (п`ять) діб) до загального терміну доставки (9 (дев`ять) діб) складає 5/9=0,56.

Відсоток провізної плати відповідно до параграфу 2 статті 45 УМВС, який визначається як розмір неустойки за прострочення доставки, становить 30%, провізна плата згідно із відомостями у накладній складає 115 757,10 грн.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а відтак розмір неустойки складає 34 727,13 грн.

При цьому, судом враховано, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було підтверджено обґрунтованість розміру неустойки, що був розрахований позивачем.

Водночас, суд зазначає, що посилання відповідача на невірне визначення позивачем перевищення строку доставки у десятих відносно нормативного строку доставки, суд фактично ніяким чином не спростовують обґрунтованості застосованої заявником розміру неустойки за перевищення терміну доставки вантажу.

Відповідно до параграфу 3 статті 41 УМВС, тягар доказування того, що перевищення терміну доставки вантажу сталося не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено відсутність його вини у перевищенні терміну доставки вантажу за залізничною накладною № 0402440 від 14.10.2021.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантаж, суд зазначає наступне.

Штрафними санкціями, відповідно до частини першої статті 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (статті 549 ЦК України).

Право суду на зменшення розміру неустойки визначається приписами статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України.

При цьому, відповідно до приписів законодавства, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд звертає увагу відповідача, що зменшення розміру неустойки до нуля, не є зменшенням за своєю правовою природою, а фактично є звільненням від відповідальності, що не узгоджується із повноваженнями суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача розміру неустойки, яка підлягає стягненню, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статтею 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке.

Суд зауважує, що спірні правовідносини мали місце до введення на території України військового стану та перевезення вантажу відбувалося по території України яка не відносилась до тимчасово непідконтрольних територій або до територій на яких проводилися активні бойові дії; відповідач не був позбавлений прав та можливостей врегулювати спір у досудовому порядку шляхом відповіді на претензію або сплати заборгованості.

З системного аналізу наведеного вище, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Таким чином, оскільки факт затримки доставки вантажу залізницею підтверджується матеріалами справи, а відповідачем вказані обставини не спростовані, суд, зважаючи на порушення відповідачем правил перевезення вантажу та УМВС, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача неустойки за перевищення строку доставки вантажу в сумі 34 727,13 грн.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Суд також звертає увагу Позивача, що вирішення питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу може бути розглянуто в порядку статті 244 ГПК України після надання Позивачем доказів понесення зазначених витрат та точної суми, яка підлягає компенсації.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» про стягнення неустойки за порушення строку доставки вантажу в розмірі 34 727,13 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (04071, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 68, ідентифікаційний код юридичної особи: 30603572) неустойку за порушення строків доставки вантажу у розмірі 34 727,13 грн (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять сім гривень 13 копійок), а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн (Дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ