ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/856/23 (910/8719/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши позовну заяву про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

за заявою Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк") м. Киї
до Товариство з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій» , Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
про визнання банкрутом
за участю сторін:

представник позивача - Головіна О.І. (дов. б/н від 27.06.22, адвокат),

представник відповідача БП "Солідарність" у формі ТОВ - адвокат Богомазов П.С. (в режимі вкз, ордер серії АА №1285469 від 16.03.23),

представник відповідача ТОВ "ОКІТ" - адвокат Науменко О.Г. (в режимі вкз, ордер серії АІ №1204568 від 14.02.23),

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла справа №910/8719/22 за підсудністю з Господарського суду міста Києва за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" (далі - відповідач-1) та Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач-2) про визнання недійсним (нікчемним) договору, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та звільнення з приміщення будівлі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам іпотечного договору №18106z109 від 19.08.2006 та положенням ст.ст. 9, 12 Закону України "Про іпотеку" відповідачем-2, як іпотекодавцем, без згоди позивача, як іпотекодержателя, було передано майно (будівля центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літера А) у користування відповідачу-1 згідно договору найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015, а тому позивач просить визнати такий договір недійсним (встановити нікчемність), застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов`язати відповідача -1 звільнити будівлю, що є предметом іпотеки.

Ухвалою від 19.06.2023р. у справі № 922/856/23 (910/8719/22) господарським судом Харківської області було відкрито провадження з рогляду позовної заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" та Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Розгляд позовної заяви здійнюється у порядку спрощеного провадження згідно до приписів ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суд від 20.07.2023 судове засідання було відкладено на 08.08.2023 о 12.30 год.

20.06.2023р. вх.№15870 позивач надав суду заяву про доповнення підстав позову і просить суд, крім визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відносно 2-го відповідача, зобов`язати 1 - відповідача ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" усунути перешкоди у користуванні належним позивачу майном через звільнення 1-го - відповідача з будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літера А), загальною пощею 7317, 00 кв.м., посилаючись на те, що позивач є власником вищевказаної будівлі центру сімейного дозвілля (витяг з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно за №310595344 від 22.09.2022) на підставі свідоцтва за №1255 від 22.09.2022, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та обгрунтовуючи це висновками, що зроблені у Постанові ВСУ у справі №902/858/15 від 22.09.2022.

Також суд зазначає, що позивачем було надано письмові заперечення від 20.06.2023р. на заяву 2 - відповідача від 19.04.2023р. (том.3, арк. справи 155-157) про застосування строку позовної давності в частині позовної заяви про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в який позивач просить суд у задоволенні поданої заяви 2 - відповідача відмовити, посилаючись на її необгрунтованість, що підтверджується матеріалами позову.

Крім того, позивач 20.06.2023 р. надав суду заяву про доповнення підстав позову, посилаючить на висновки Постанови ВСУ у справі №902/858/15 від 22.09.2022), в який просить суд зобов`язати ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (1-го відповідача) звільнити будівлю будівлю центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м., що є за своєю суттю негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном.

11.07.2023р.( вх.17969) 2 - відповідач надав суду відзив на позовну заяву позивача, в якому повністю заперечує проти позову банку та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності до позовних вимог АТ "Укрексімбанк".

В судовому засіданні 1 - відповідач підтримує у повному обсязі відзив 2 - го відповідачата та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності до позовних вимог АТ "Укрексімбанк".

Розглянувши матеріали позову, наданий суду відзив, письмові доповнення позивача до позову, заперечення та заяви, зслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, здійснивши аналіз приписів чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про наступне.

ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ ЩОДО ПРАВОЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зміст статей 3, 15, 16 ЦК України свідчить, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Такі висновки, були викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (пункти 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Отже, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18.

Крим того, необхідно звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду визначила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору в зв`язку з чим суд розглядає справу у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

СУТЬ СПОРУ ТА ВИСНОВОК СУДУ

До господарського суду з позовом звернувся АТ "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" та Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним (нікчемним) договору, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, звільнення з приміщення.

Позовні вимоги заявника обґрунтовані тим, що всупереч умовам іпотечного договору №18106z109 від 19.08.2006 та положенням ст.ст. 9, 12 Закону України "Про іпотеку" відповідачем-2, як іпотекодавцем, без згоди позивача, як іпотекодержателя, було передано майно (будівля центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літера. А) у користування відповідачу-1 згідно договору найму (нова редакція) від 20.11.2015, а тому позивач просить визнати такий договір недійсним (встановити нікчемність), застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов`язати відповідача-1 звільнити будівлю, що є предметом іпотеки.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів позовної заяви справи, 07.10.2015 між ТОВ "ОКІТ" (відповідач-1) (учасник) та БП "Солідарність" у формі ТОВ (2-відповідач) (набувач) було укладено 20.11.2015 договір найма майнових прав (нова редакція), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за №2162.

Згідно з п. 1.1 цього договору наймодавець (БП "Солідарність" у формі ТОВ) передає наймачу ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (далі- ТОВ "ОКІТ") своє право володіння, користування та право розпорядження (далі - майнові права) - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновского, буд. 24/10 (літера А), загальною площею 7317 кв.м. (далі - об`єкт нерухомого майна). Майнові права передаються строком на п`ять років з дня укладання цього договору. При цьому сам об`єкт нерухомого майна за цим договором у найм або у власність не передається. За змістом пункту 2.1. договору наймодавець передає права з метою забезпечення збереження предмета іпотеки - об`єкта нерухомого майна.

П.2.2. цього договору було визначено, що наймодавець (БП "Солідарність" у формі ТОВ) передає наймачу ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" майнові права з метою покладення на ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" обов`язків Власника об`єкта нерухомого майна. Вказане вище розтлумачено у п.14 цього договору "Тлумачення змісту договору та термінів", де визначено, що наймач користується об`єктом нерухомості - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновского, буд. 24/10 (літера А), загальною площею 7317 кв.м. відповідно до цільового призначення за відплатним договором найма майнових прав передбачений статтями 759-786 ЦК України.

Згідно акту приймання-передачі майнових прав від 25.11.2015 між БП "Солідарність" у формі ТОВ та ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" БП "Солідарність" у формі ТОВ передало свої майнови права (право володіння, користування та право розпорядження) на вищевкзаний об`єкт нерухомого майна.

Пунктом 1.5 договору найму майнових прав передбачено, що майнові права не є предметом іпотеки, не обтяжені, не перебувають під забороною і наймодавець розпоряджається ним на власний розсуд.

В подальшому пунктом 3.1 договору у редакції додаткової угоди до договору найма майнових прав від 23.03.2017, строк договору найма склав десять років з моменту підписання сторонами цього договору.

Додатковою угодою від 01.03.2022 до договору найма майнових прав від 23.03.2017 сторони продовжили строк договору найма подовжено, ще на десять років з моменту підписання сторонами цього договору.

Також господарським судом було встановлено, що 18.08.2006 між АТ "Державний експортно - імпортний банк України" (банк) та Багатопрофільним підприємством "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (позичальник) було укладено кредитний договір № 18106К31/2159 (далі - кредитний договір) з додатковими угодами. В забезпечення виконання вимог БП "Солідарність" у формі ТОВ за кредитним договором №18106К31/2159 від 18.08.2006 між боржником і банком укладено іпотечний договір №18106Z109 від 19.08.2006, предметом якого є будівля центру сімейного дозвілля (літ. А), загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10, яка була у власності Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

Отже, нерухоме майно Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (2-відповідач за позовною заявою) - будівля центру сімейного дозвілля, об`єкт житлової нерухомості, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10, літера А, перебувала в іпотеці АТ "Укрексімбанк" на підставі іпотечного договору №18106Z109 від 19.08.2006 з 18.08.2006.

Стосовно доводів позивача, що вищезазначений договір найму із внесеними до нього змінами, що був укладений між БП "Солідарність" у формі ТОВ та ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" є нікчемним в силу приписів ст. 9 та ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ст. 215 ЦК України у зв`язку з тим, що на момент укладання вказаного договору найму об`єкт нерухомості (будівля центру сімейного дозвілля (літ. А), загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10) перебував в іпотеці позивача АТ «Укрексімбанк», однак, згоду на вчинення спірного правочину щодо передачі предмету іпотеки в користування третім особам іпотекодержатель не надавав, що свідчить про нікчемність договору найму в силу закону (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»), суд зазначає наступне.

Як було вказано вище, 19.08.2006 між АТ «Державний експортно - імпортний банк України» (іпотекодержатель) та БП «Солідарність» у формі ТОВ (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №18106Z109.

Відповідно до п.п 1.3 п. 1 цього договору (предмет іпотеки) предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов`язань іпотекодавця, є нерухоме майно будівля центру сімейного дозвілля (літ.А), загальною площею 7317, кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10.

Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджено свідоцтвом про право власності від 19.06.2006, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 19.06.2006 №1219В з реєстраційним написом на правовстановлювальному документі про реєстрацію 21.06.2006 предмету іпотеки Київським міським БТІ за реєстровим №8025-П.

Згідно з умовами п. 2.3 та 2.4 іпотечного договору іпотекодавець (2- відповідач) взяв на себе наступні зобов`язання:

- володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його призначення і за умовами його збереження. Іпотекодавець не має права використовувати предмет іпотеки для будь-яких інших цілей без письмової згоди на те іпотекодержателя (п.2.3.1);

- зводити, знищувати, проводити капітальний ремонт предмету іпотеки, здійснювати істотні поліпшення предмета іпотеки, а також передавати предмет іпотеки у спільну діяльність лише за письмовою згодою іпотекодержателя (п.2.3.3);

- вживати заходів для захисту предмета іпотеки від посягань, вимог та претензій третіх осіб (п. 2.4.3);

- не здійснювати дій, які спричиняють зменшення вартості та якості предмета іпотеки (п. 2.4.4);

- без письмової згоди Іпотекодержателя (банку) не здійснювати дій, пов`язаних із зміною права власності на предмет іпотеки або його частину, а також, дій, пов`язаних з передачею предмета іпотеки третім особам (п. 2.4.5,).

В свою чергу, відповідно до п. 1.1 Договору найму майнових прав (нова редакція) Наймодавець БП «Солідарність» у формі ТОВ передає Наймачу ТОВ «ОКІТ» своє право володіння, право користування та право розпорядження (далі - майнові права) будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. (далі об`єкт нерухомого майна).

Майнові права належать наймодавцю - на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 19.06.2006, наказ №1219-В від 19.06.2006, зареєстрованого в КМ БТІ та РПВ на об`єкти нерухомого майна 21.06.2006 року, в книзі 140п-170 за реєстрованим №8025-П (п.1.4 договору).

Виходячи з системного аналізу змісту положень договору найму майнових прав від 20.11.2015р., іпотечного договору №18106Z10 від 19.08.2006, ст.,ст. 177, 190, 656 ЦК України, ст.3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», ст.ст.3,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначає, що відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині 1 статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

У ст. 181 ЦК України зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі і щодо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Абзац 3 частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Отже, з урахуванням змісту наведених вище положень чинного законодавства України суд вважає, що речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, так і майнові права, відмінні від права власності на нерухоме майно, що є складовими частинами права власності (права володіння, користування та разпорядження) неразривно повязані з нерухомим майном та є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Вказане питання було предметом дослідження у рішеннях ЄСПЛ.

Так, концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Таким чином, на думку суду , враховуючи текстуальний зміст умов договору найму майнових прав від 20.11.2015р. БП "Солідарність" у формі ТОВ ( 2- відповідачем) було порушено вимоги (п. 2.4.5) іпотечного договору №18106Z109 від 19.08.2006 року, що був укладений між АТ "Укрексімбанк" та БП "Солідарність" у формі ТОВ, та без письмової згоди іпотекодержателя (банку), між іпотекодателем БП "Солідарність" у формі ТОВ та ТОВ "ОКІТ" ( 1-відповідач) був укладений договір найму майнових прав від 20.11.2015, на підставі, якого фактично було передано у тривале користування найм нерухомість (будівля) у порядку ст.cт. 759-786 ЦК України (п.п.14.1 п.14 договору найму майнових прав), яка була предметом іпотеки банку (позивача) та скадовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав колишнього власника (2-відповідача).

В підтвердження передачи вказаної нерухомості в користування ТОВ "ОКІТ" є також документи, що надав 2-відповідач, відповідно до яких були укладені ТОВ "ОКІТ" договір № 230521 від 19.09.2018р. на поставчання теплової енергії та гарячій воді, договір про постачання електричної енергії споживачу, що був укладений між ТОВ "Київськи енергетичні послуги та ТОВ "ОКІТ" на вказаний об`єкт нерухомості, договор №270 від 01.09.2015р. на технічне обслуговання систем пожежогасіння, пожежної сигналізації в будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), і знаходиться у користуванні ТОВ "ОКІТ" (1-го відповідача).

Зазначене вище кореспондується з приписами ч.3.ст. 9 Закону України "Про іпотеку" де визначено, що виключно за згодою іпотекодежателя іпотекодатель передає предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

У відповідності до ч.3.ст.12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно до ч.2.ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже договір найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 є нікчемним в силу приписів ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

ВСУ у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (пункт 72), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 95) зазначив, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд лише перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Суд звертає увагу, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац 1 частини 2 статті 215 ЦК України).

Отже, у разі, коли сторона правочину чи заінтересована сторона вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю. (Близька за висновком є Постанова ВП ВСУ у справі №923/196/20 від 20.07.2022).

Суд, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, визначає, що вимога позивача на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Проте, на думку суду, позивач звернувся до суду про визнання недійсним нікчемного правочину, недійсність якого вже встановлена законом ( ч.3 ст.12 Закону України про іпотеку"), про що вище зазначено судом в мотивувальнохї частині рішення. Отже вимога позивача в частині визнання недійсним нікчемного договору найму майнових прав від 20.11.2015 не є належним та не єфективним способом захисту прав та інтересу позивача.

Також, позивач, як встановив суд, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемого правочину за договором найму майнових прав від 20.11.2015 р.

Правові наслідкі недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору чи заінтересованою особою, права якої були порушено.

З вищенаведеного суд зазначає, що виходячи із змісту статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Аналогічні положення містяться у статті 208 ГК України.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення в законодавстві України поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Отже, реституція як спосіб захисту цівільного прав та інтересу застосовується у випадку, коли предмет недійсного правочину на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї стороні недійсного правочину, якій він був переданий, а також у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнаний недійсним, тобто ст.216 ЦК України (реституція) застосовується виключно до сторін правочину. (Аналогічний висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15.)

Разом з тим, судом встановлено, що на момент розгляду судом позову, позивач -банк є единим власником вищевказаної будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. ( витяг з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно за №310595344 від 22.09.2022) на підставі свідоцтва за №1255 від 22.09.2022, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

У практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц), відповідно до якого відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. Враховуючи вищенаведене, повноважним власником вищезазначеного приміщення (будівлі) на час розгляду позову є позивач АТ "Державний експортно - імпортний банк України". Проти цього твердження 1-відповідач та 2-відповідач не заперечують.

Отже, за договором найму майнових прав від 20.11.2015 відсутня сторона (наймодавец) БП «Солідарність» у формі ТОВ, що раніше був власником вищезазначеної нерухомості (будівлі), і передав за вказаним договором ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" у 2015 році майнові права володіння, користування та разпорядження будівлі у найм, які є скадовою частиною майна - будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м., як об`єкта цивільних прав, що на цей час належить позивачу, який має всі майнові (речові) права користування, володіння та разпорядження вказної нерухомістю, та не є стороною у договорі найму майнових прав від 20.11.2015.

В зв`язку з чим, за договором найму майнових прав від 20.11.2015 неможливо здійснити двосторонню реституцію між сторонами договору, а відповідно до приписів ст. 216 ЦК України не передбачено односторонньої реституції.

Враховуючи неможливість здійнення двосторонної реституції за договором найму майнових прав від 20.11.2015р. (неможливо застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину) належним способом захисту позивача в цієї частині є застосування положень глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (висновок щодо застосування норм прва викладений у постанові Касаційного цівільного суду у складі ВСУ від 27.11.2019 у справі № 396/29/17)

Суд наголошує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) було зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності набуття чи збереження майна за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже в цієї частині позову позивач неправільно обрав спосіб захісту, що зумовлює відмову у задоволенні застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до договору найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє позивачу в частині задоволення позову про визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки позивач обрав спосіб захисту своїх прав, що є неофективним та неналежним, що є самостійною підставою для відмові в позові позивачу в цієї частині.

В зв`язку з відмовою судом позивачу в позові в частині визнання недійсним (нікчемним) договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, заява відповідача-2 БП "Солідарність" у формі ТОВ від 02.11.2022 про застосування строку позовної давності судом не розглядається.

Також, позивач в позовній заяві (доповнення підстав позову, посилаючить на висновки Постанови ВСУ у справі №902/858/15 від 22.09.2022), просить суд зобов`язати ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (1-відповідач) звільнити будівлю будівлю центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м., що є за своєю суттю негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373//16-ц (пункт 67) звернула увагу на те, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Зайняття нежитлового приміщення фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном.

Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, тобто негаторний позов

За наявного підходу до фізичного зайняття майна як до триваючого порушення, на вимоги про припинення цього правопорушення, не поширюється позовна давність, в звязку з чим, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця (див. у подібних правовідносинах також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97)).

Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (негаторний позов) позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (1-відповідач) порушує (зачіпає) його права та законні інтереси власника майна.

Суд зазначає, що частиною 1 та 2 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно - правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові засоби захисту права власності.

Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

При цьому положеннями статті 391 Цивільного кодексу України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Другою умовою застосування негаторного позову відсутність між позивачем та з відповідачем договірних відносин.

Третьою умовою негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі (аналогічну правову позицію викладено у постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №916/1666/18)

Отже, умовами до подання негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

На думку суду, вимога позивача до 1-відповідача про усунення перешкод у користування нерухомим майном наслідком звільнення з вищевказаної будівлі відповідає вищенаведеним приписам законодавства та судовій практики Верховного Суду на підставі наступного.

Майно - будівля центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. належить на праві власності позивачу, про що зазначено було вище.

ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" створює перешкоди в користуванні володільцем АТ " Державний експортно - імпортний банк України" своїм майном (нерухомістю) - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м.

Так, ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" на лист банку за №0000509/31449-22 від 03.10.2022 про звільнення з вищезазначеного приміщення - будівлі центру сімейного дозвілля приміщення не звільнив та продовжує користуватися нерухомістю. Крім того, ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (1-відповідач) листом вих. №01/030723 від 03.07.2023р. було повідомлено АТ "Державний експортно - імпортний банк України" про вимогу закріплення об`єкту нерухомості - будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. на праві господарського відання.

Для створення таких перешкод у ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником -позивачем та 1-відповідачем - ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій").

З метою захисту свого права, власник (позивач) звернувся 29.11.2022 до СВ Оболонського УП ГУНП у м. Київа з приводу незаконих дій відносно свого майна, яке перебуває у користуванні ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", номер крімінального провадження:0002834. (том. 3, арк. справи 18).

На підставі вищенаведеного суд вважає, позов АТ "Державний експортно - імпортний банк України" в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном власника шляхом звільнення з будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м., є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, судовий збір за подання позову покладається на обідві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог та враховуючи немайновий характер позову.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями п.3 ч.3 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684, 00 грн зі стягненням вказаної суми судового збору на користь позивача.

За таких обставин, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 16, 215-126 , ст.,ст. 177, 190, 316- 317,656,759-786 ЦК України, ст.3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», ст.ст.3,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",ст.ст. 7, 12, Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 5, 11, 13, 14, 86, 129, 233, 236, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - задовольнити частково.

2. У задоволенні позовної заяви АТ "Державний експортно - імпортний банк України" в частині визнання недійсним (нікчемним) договору найму майнових прав від 20.11.2015, укладеним між Багатопрофільним підприємством "Солідарність" у формі ТОВ та ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій", та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити.

3. В частині позовної заяви АТ "Державний експортно - імпортний банк України" до ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" про звільнення з будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. - задовольнити.

4. Зобов`язати ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (, адреса: 04211, м. Київ, вул. Малиновського, 24/10 ) усунути перешкоди у здійсненні права користування АТ "Державний експортно - імпортний банк України" (, 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127) нежитловим приміщенням - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 24/10 (літ. А), загальною площею 7317 кв. м. шляхом її звільнення.

3. Стягнути з ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (, адреса: 04211, м. Київ, вул. Малиновського, буд. 24/10) на користь АТ "Державний експортно - імпортний банк України" (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127) судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення направити позивачу, відповідачам.

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "10" серпня 2023 р.

Суддя С.В. Міньковський