ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1263/22

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Тимошенка Д.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Мале підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» (08623, Київська обл., Васильківський р-н, смт Калинівка, вулиця Щорса, будинок 26-А, код: 13732845)

про визнання недійсними договору та акту приймання-передачі,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Малєєв І.М., Фадєєва Н.І.;

від відповідача: Ковалець М.І.;

від третьої особи: Малєєв І.М.;

До Господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 /позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - ОСОБА_2 /відповідач), в якому просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмета позову:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» від 05.02.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним акт приймання-передачі частки в статутному капіталі малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» від 05.02.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- скасувати реєстраційну дію від 05.02.2021 № 012002480, проведену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Морач Т.О., пов`язану із реєстрацією змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу або інформації про засновників) щодо Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у ОСОБА_3 , як продавця за вказаними правочинами, не було дійсного волевиявлення на відчуження своїх корпоративних прав на користь ОСОБА_2 , вчинення правочину під впливом психологічного тиску тому, на переконання позивача, оспорювані правочини в силу положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недійсними, як такі, що не відповідають вимогам ст.ст. 203, 231 Цивільного кодексу України. А вимога про скасування реєстраційної дії, як вказує позивач, відновить правове становище, що існувало до порушення прав заявника, що своєю чергою дозволить позивачу провести реєстраційні дії пов`язані зі зміною складу засновників.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ПИТАННЯ, ВИРІШЕНІ СУДОМ

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.09.2022 позовну заяву ОСОБА_1 та заяву про усунення недоліків позовної заяви повернуто заявнику.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 у справі № 911/1263/22 ухвалу Господарського суду Київської області від 01.09.2022 скасовано, а справу передано на розгляд Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1263/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 15.03.2023. Вказаною ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Мале підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» (надалі - МП у формі ТОВ «Маркет»/Товариство/третя особа).

Від третьої особи на адресу суду 22.02.2023 надійшли письмові пояснення.

До суду 22.02.2023 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, згідно якої позивач доповнює свої позовні вимоги та, окрім первісно заявлених позивних вимог, просить суд скасувати реєстраційну дію від 05.02.2021 № 012002480, проведену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Морач Т.О., пов`язану із реєстрацією змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу або інформації про засновників) щодо Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет».

На адресу суду 27.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого останній заперечує проти пред`явлених вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Водночас, відповідач, користуючись своїми процесуальними правами передбаченими ч. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, поставив позивачу питання.

Також, одночасно із поданням відзиву, від відповідача надійшло клопотання про витребування від позивача оригіналу письмового доказу - протоколу загальних зборів учасників Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» від 15.02.2019 № 5.

До суду 06.03.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує проти доводів відповідача наведених у відзиві.

Від позивача 14.03.2023 до суду надійшли відповіді на поставленні відповідачем питання та зауваження на відзив відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.03.2023: заяву представника ОСОБА_1 про зміну предмета позову залишено без руху та запропоновано позивачу усунути виявлені недоліки заяви протягом 5-ти днів з дня вручення цієї ухвали шляхом надання суду доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку; зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали надати вичерпні відповіді, з урахуванням вимог статті 90 Господарського процесуального кодексу України, окремо на кожне запитання, які викладені у додатках до відзиву; відкладено підготовче засідання на 05.04.2023.

На адресу суду 20.03.2023 від відповідача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, а від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків заяви про зміну предмета позову.

До суду 23.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про зобов`язання учасника справи надати відповіді на запитання, в якій останній просить суд зобов`язати позивача надати вичерпні відповіді запитання, які ним поставлені у відзиві.

До суду 23.03.2023 від позивача надійшли відповіді на поставлені відповідачем питання.

До суду 27.03.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо обставин справи та клопотання про витребування доказів, в якому остання просить суд витребувати від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» відомості щодо руху коштів по рахунку, відкритому на попереднього власника спірної частки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.04.2023: прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову у справі шляхом доповнення позовних вимог похідною позовною вимогою - про скасування реєстраційної дії, проведеної на підставі оспорюваного правочину; зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали привести надані відповіді на запитання, які викладені у додатках до відзиву у відповідність із вимогами ст. 88 Господарського процесуального кодексу України; задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» відомості щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , у період з 08.02.2021 по 17.03.2022 або по дату закриття рахунку, залежно від того, що настало раніше, у тому числі - дані щодо зарахування, зняття, перерахунку коштів на/з зазначеного рахунку впродовж запитуваного періоду; відкладено підготовче засідання на 26.04.2023.

На адресу суду 13.04.2023 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи заяви свідка.

До суду 21.04.2023 від позивача надійшли письмові пояснення та запит про отримання дозволу на розкриття банківської таємниці.

До суду 26.04.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2023 повторно витребувано від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» відомості щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , у період з 08.02.2021 по 17.03.2022 або по дату закриття рахунку, залежно від того, що настало раніше, у тому числі - дані щодо зарахування, зняття, перерахунку коштів на/з зазначеного рахунку впродовж запитуваного періоду та відкладено підготовче засідання на 24.05.2023.

До суду 15.05.2023 від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» надійшов лист, у якому повідомлено про те, що рахунок зазначений в ухвалі від 26.04.2023 на ім`я ОСОБА_4 не відкривався.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2023 витребувано від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» відомості щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_4 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , у період з 08.02.2021 по 17.03.2022 або по дату закриття рахунку, залежно від того, що настало раніше, у тому числі - дані щодо зарахування, зняття, перерахунку коштів на/з зазначеного рахунку впродовж запитуваного періоду, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 21.06.2023.

До суду 05.06.2023 від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» надійшла запитувана ухвалою суду від 24.05.2023 інформація.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2023 розгляд справи відкладено на 05.07.2023, а ухвалою від 05.07.2023 розгляд справи відкладено на 12.07.2023.

В судовому засіданні 12.07.2023 суд розглянув справу по суті та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Зміст позовних вимог та заперечень позивача, викладених у заявах по суті справи.

Позивач як на підставу своїх вимог вказує на те, що внаслідок складання ОСОБА_5 заяви від 15.02.2019 про вихід зі складу засновників Товариства, та прийняття загальними зборами засновників Товариства рішення від 15.02.2019, якими, зокрема, вирішено виключити ОСОБА_4 зі складу засновників Товариства, одноосібним учасником Товариства з 15.02.2019 є ОСОБА_1 ..

Однак, 12.08.2020 ОСОБА_5 складено заповіт, яким останній заповів належну йому частку у статутному капіталі Товариства ОСОБА_2 , а 05.02.2021 ОСОБА_2 змусив ОСОБА_5 підписати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства та на підставі укладеного договору між сторонами договору підписано акт приймання-передачі частки від 05.02.2021, згідно якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 50%, що в грошовому еквіваленті становить 30000 гривень.

На переконання позивача, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства та вчинений на підставі цього договору акт приймання-передачі частки підлягають визнанню судом недійсними, оскільки вказані правочини вчиненні ОСОБА_5 під впливом психологічного насильства з боку покупця - ОСОБА_2 , а також без дійсного волевиявлення останнього на відчуження своїх корпоративних прав на користь ОСОБА_6 .

Окрім іншого позивач зауважує, що станом на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 вже не міг вважатися учасником Товариства та розпоряджатися своєю часткою в статутному капіталі, при цьому ОСОБА_1 ніколи не надавав згоди ОСОБА_4 на відчуження належної йому частки на користь ОСОБА_2 .. Зазначена обставина, на думку позивача, додатково свідчить, що оспорюваний договір порушує як права ОСОБА_1 , так і вимоги статуту Товариства, зокрема розділи 10, 13 та п. 14.2. Статуту Товариства.

Також, вимога про скасування реєстраційної дії, як вказує позивач, відновить правове становище, що існувало до порушення прав заявника, що своєю чергою дозволить позивачу провести реєстраційні дії пов`язані зі зміною складу засновників, які не були здійснені раніше, а саме щодо виключення ОСОБА_3 .

Відповідь на відзив.

Протокол від 15.02.2019 та заява від 15.02.2019 є дійсними, в установленому законом порядку не скасовані та не визнані недійсними, відтак мають безстроковий характер та могли бути використані ОСОБА_1 пізніше, коли «стан речей» (мовою оригіналу - прим. суду) дозволяв би провести таку реєстраційну дію, при цьому проведенню реєстраційних дій завадив, зокрема, факт вчинення 05.02.2021 договору купівлі-продажу частки статутного капіталу та вчиненого на підставі цього договору акту приймання-передачі частки та проведення реєстраційних дій щодо зміни складу засновників (учасників) Товариства.

На переконання позивача, виключення ОСОБА_4 зі складу учасників Товариства, на підставі договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі від 05.02.2021, позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати рішення загальних зборів від 15.02.2019 щодо виходу ОСОБА_4 зі складу учасників Товариства на підставі нотаріально посвідченої заяви від 15.02.2019, оскільки власником частки в реєстрі вже значився ОСОБА_2 .

Отже, доводи відповідача щодо недійсності протоколу загальних зборів від 15.02.2019 № 5 та заяви ОСОБА_4 від 15.02.2019 є безпідставними, оскільки саме протиправні дії ОСОБА_2 завадили позивачу здійснити проведення реєстраційних дій.

Необґрунтованими, на думку позивача, є доводи відповідача щодо відсутності у ОСОБА_1 права володіння часткою статутного капіталу Товариства на підставі протоколу № 5 від 15.02.2019 та заяви ОСОБА_4 від 15.02.2019 у розмірі 100%, оскільки відсутні підстави вважати про набуття Товариством частки у власному статутному капіталі, з огляду на те, що таке набуття здійснюється на підставі договору купівлі-продажу, який укладено не було. При цьому, у спірних правовідносинах мова йде про вихід учасника зі складу Товариства, що регулюються ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Таким чином, внаслідок виходу учасника ОСОБА_4 зі складу учасників Товариства на підставі заяви від 15.02.2019, після проведення реєстраційних дій єдиним учасником залишався б ОСОБА_1 з розміром частки статутного капіталу 100%, що відповідає вимогам чинного законодавства та п. 3 рішення загальних зборів учасників, оформлених протоколом № 5 від 15.02.2019.

Письмові пояснення позивача від 22.03.2023 (вх. № 5844 від 27.03.2023).

Представник позивача вказує на розбіжність у датах відправлення листа ОСОБА_4 від 28.12.2020 щодо наміру продажу частки у статутному капіталі, а саме представник позивача зауважує, що у поштовій накладній № 7336 зазначено дві дати - 02.01.2021 та 07.01.2021, що позбавляє можливості встановити фактичну дату відправлення, а одержувачем згідно квитанції зазначено: «учасник МП ТОВ МАРКЕТ, Київ, 03127», внаслідок чого неможливо ідентифікувати перелік документів та якому учаснику надіслано поштове відправлення, а відомості за вказаним номером поштового відправлення, згідно офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта», відсутні.

В долученому відповідачем до відзиву листі приватного нотаріуса Морач Т.О. від 24.02.2023 відсутня інформація, яка вимагається п. 6 Наказу від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відтак піддаються сумніву обізнаність і розуміння ОСОБА_3 підписання правочинів під тиском.

Зміст заперечень відповідача проти пред`явлених позовних вимог, викладених у заявах по суті справи.

У відповідності до вимог законодавства та Статуту Товариства ОСОБА_4 листом від 28.12.2020 повідомив ОСОБА_1 про намір здійснити продаж належної йому частки у розмірі 50% статутного капіталу Товариства, вказана обставина, на думку відповідача, підтверджується описом вкладення у цінний лист № 736. З огляду на неотримання від позивача відповіді щодо наміру скористатися своїм переважним правом щодо викупу частки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено оспорюваний договір.

Після проведення державної реєстрації про внесення змін до відомостей про юридичну особу, відповідач повідомив позивача про необхідність скликання загальних зборів учасників Товариства, проте останнім вказана вимога була проігнорована.

Тому, оспорювані правочини укладені відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент їх укладення, та вчиненні з дотриманням усіх вимог законодавства та положень Статуту Товариства, відтак і не можуть порушувати прав позивача.

На переконання відповідача, заява від 15.02.2019 та протокол загальних зборів від 15.02.2019 № 5 не створюють жодних юридичних наслідків, оскільки не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Так, відповідач стверджує, що у відповідності до ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ч. 5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», у редакціях, що діяли на момент вчинення оспорюваного договору, для виходу зі складу учасників Товариства та прийняття частки учасника у розпорядження Товариства на підставі протоколу № 5 від 15.02.2019, учасникам необхідно було звернутись до нотаріуса для посвідчення справжності підписів на документі та в подальшому звернутись із відповідною заявою до державного реєстратора для вчинення реєстраційної дії щодо зміни складу учасників, вказаний алгоритм дії стосується також і заяви ОСОБА_4 від 15.02.2019 про вихід зі складу учасників Товариства.

При цьому, ні протокол № 5 від 15.02.2019, ні заява ОСОБА_4 від 15.02.2019 не наділяють ОСОБА_1 правом володіння часткою статутного капіталу Товариства у розмірі 100%.

Посилаючись на вимоги ст. 25 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» відповідач вказує, що після вчинення відповідних реєстраційних дій щодо виходу зі складу учасників Товариства та передачі частки на користь Товариства, частка належала б саме Товариству, а не ОСОБА_1 , як про це помилково стверджує позивач.

Наведені третьою особою аргументи у письмових поясненнях, за твердженням відповідача, виходять за межі предмета доказування у справі, наведені у поясненнях обставини здебільшого дублюють текст позовної заяви, а долучені до пояснень докази, зокрема, копія свідоцтва від 16.12.2004 виданого ОСОБА_1 про повну сплату частки у статутному капіталі Товариства, не є належними та допустимими доказами, оскільки вказаний документ створений в односторонньому порядку ОСОБА_1 , який не може підтверджувати здійснення відповідного внеску (платежу) на рахунок юридичної особи.

Відповідач звертає увагу на те, що згідно пункту 2 оспорюваного договору продавець підтвердив, що вклад який відчужується, сплачений повністю та належить продавцю на праві власності.

Заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач заперечуючи проти доводів позивача у відповіді на відзив, вказує про те, що у позовній заяві та інших заявах та поясненнях позивач зауважує на те, що з боку відповідача здійснюється моральний та психологічний тиск, а також про відсутність у продавця за оспорюваним правочином волевиявлення на підписання договору, що позивач підтверджує відкритим кримінальним провадженням № 00000 від 05.07.2021 та Протоколом загальних зборів учасників Товариства № 5 від 15.02.2019. Водночас, за вказаним кримінальним провадженням, відповідач не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) чи засудженого та відповідно позивач не може посилатися на вказані обставини за відсутності вироку суду у кримінальній справі. При цьому, відсутні докази звернення ОСОБА_4 до правоохоронних або органів судової влади щодо вчинення кримінальних дій відносно останнього, коли як заявником у кримінальному провадженні є саме ОСОБА_1 ..

Доводи позивача щодо здійснення будь-якого тиску з боку відповідача, так само як і аргументи позивача про вчинення оспорюваних під впливом психологічного насильства, є його власними припущеннями не підкріпленими жодними належними доказами.

Зміст заперечень та аргументів третьої особи щодо пред`явлених позовних вимог.

У своїх письмових поясненнях третя особа заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Так, Товариство посилаючись на те, що з 15.02.2019, враховуючи нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_7 про вихід зі складу учасників Товариства, переконане, що єдиним власником та директором Товариства є ОСОБА_1 , тому з 2019 року ОСОБА_4 не володів жодними корпоративними правами учасника Товариства та як наслідок оспорюваний договір не може породжувати будь-яких правових наслідків.

Товариство у своїх поясненнях також звертає увагу на те, що згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на запитання «чи виконано підпис у всіх документах, в тому числі і в акті прийому-передачі частки у статутному капіталі МПуТОВ «Маркет» (код: 13732845) від 05.02.2021 в графі «Підпис» перед рукописним написом ОСОБА_4 самим ОСОБА_4 , чи іншою особою?» експертом надано відповідь: «Не виявляється можливим».

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно Статуту Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів засновників товариства від 25.06.2007 № 4, засновниками товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яким кожному належить частка у статутному капіталі Товариства у розмірі по 50%.

Статутом встановлено наступне:

- для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків учасників створюється Статутний фонд Товариства у розмірі 60000 гривень (пункт 4.1. Статуту);

- розміри внесків учасників у статутний фонд: ОСОБА_1 - 50 відсотків Статутного фонду, що становить 30000 гривень і дорівнює 50 відсоткам голосів у зборах учасників; ОСОБА_4 - 50 відсотків статутного фонду, що становить 30000 гривень і дорівнює 50 відсоткам голосів у зборах учасників (пункт 4.2. Статуту);

- учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах; в) вийти з товариства за власним бажанням (пункт 7.1. Статуту);

- учасник товариства може за згодою решти учасників уступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими документами, то і третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому погодженому між ними розмірі (пункт 10.1. Статуту);

- передача частки (її частини) третім особам можлива тільки після повного внесення вкладу учасником, який її відступає (пункт 10.2. Статуту);

- при передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї прав та обов`язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково (пункт 10.3. Статуту);

- частка учасника товариства після повного внесення ним вкладу може бути придбана цим товариством. У цьому разі воно зобов`язане передати її іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством (пункт 10.4. Статуту);

- вищим органом товариства є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників (пункт 13.1 Статуту);

- до виключної компетенції зборів учасників належать питання, зокрема: внесення та затвердження змін і доповнень до статуту товариства, збільшення та зменшення статутного фонду; вирішення питання про придбання товариством частки учасника (розділ 14 Статуту).

Рішенням загальних зборів засновників Товариства від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5, з наступним порядком денним: 1) про вихід ОСОБА_4 зі складу засновників; 2) про передачу частки ОСОБА_4 у розпорядження МП ТОВ «Маркет»; 3) про оформлення частки вибувшого засновника на ОСОБА_1 ; 4) про затвердження ОСОБА_1 одноосібним кінцевим бенефіціаром власником МП ТОВ «Маркет», вирішено:

- по першому питанню - задовольнити заяву ОСОБА_4 про виведення його зі складу засновників МП ТОВ «Маркет»;

- по другому питанню - частку у розмірі 50% статутного фонду вартістю 30000 гривень прийняти у повне розпорядження МП ТОВ «Маркет»;

- по третьому та четвертому питанню - частку статутного фонду 50% вартістю 30000 гривень, яка перейшла у повне розпорядження МП ТОВ «Маркет» оформити на ОСОБА_1 ..

З тексту протоколу вбачається, що засновники Товариства по п. п. 3, 4 постановили визнати, що ОСОБА_1 володіє у МП ТОВ «Маркет» 100% статутного фонду в розмірі 60000 гривень, з огляду на що з 15.02.2019 ОСОБА_1 вважається одноосібним кінцевим бенефеціарним власником МП ТОВ «Маркет».

Згідно заяви від 15.02.2019, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернюх Л.В., ОСОБА_4 заявив про добровільний вихід зі складу засновників та просив вивести його зі складу учасників Товариства, а належну ОСОБА_4 частку у статутному капіталі Товариства, що становить 50% та становить 30000,00 гривень, повністю передано у розпорядження Товариства. З моменту прийняття рішення загальних зборів учасників Товариства вважати ОСОБА_4 таким, що вибув зі складу засновників Товариства.

ОСОБА_4 складено заповіт, що посвідчений 12.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Гришко Н.В., яким належну ОСОБА_4 частку в статутному капіталі Товариства заповіщено ОСОБА_2 .

Листом від 28.12.2020 ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про намір продажу належної йому частки у розмірі 50% статутного капіталу Товариства, ринкова вартість якої становить 1525164,50 гривень.

Факт надсилання вказаного листа на адреси ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ) підтверджується описами вкладення у лист від 02.01.2021.

Між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) 05.02.2021 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» (надалі - договір), за умовами якого:

- продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність вклад в статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» (далі - Товариство) (), статутний капітал якого складає 30000 гривень, та зобов`язується сплатити за неї належну грошову суму згідно з умовами даного договору (пункт 1);

- вклад, що відчужується продавцем становить 50 відсотків, що складає 30000 гривень. Вклад, що відчужується сплачений продавцем повністю та належний йому на праві власності, на підставі статуту Мале підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет» (пункт 2);

- в результаті придбання частки за цим договором, покупець отримує у власність 50% статутного капіталу, що складає 30000 гривень (пункт 4);

- покупець здійснює оплату згідно договору в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок продавця протягом 3 банківських днів з дати підписання цього договору (пункт 5).

За актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 05.02.2021 (надалі - акт), складеного у зв`язку із укладенням 05.02.2021 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет», справжність підписів яких посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Морач Т.О., ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті становить 30000 гривень, а сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки у статутному капіталі Товариства (пункти 1, 2 акту).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 05.02.2021 ОСОБА_2 перерахував на користь ОСОБА_4 1525164,50 гривень, в якості оплати 50% частки статутного капіталу Товариства, що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2021 № 45.

Листом від 16.02.2021, адресованого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з огляду на укладення 05.02.2021 договору купівлі-продажу частки статутного капіталу та на необхідність внесення змін до статутних документів, повідомив про скликання загальних зборів Товариства 19.03.2021 о 14 год. 00 хв., з наступним порядком денним: 1) затвердження статуту Товариства у новій редакції; 2) звільнення директора ОСОБА_1 з займаної посади; 3) призначення директора товариства.

В якості доказів надсилання вказаного листа на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) відповідачем надано поштову накладну АТ «Укрпошта» від 16.02.2021.

Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.03.2021 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 .

Рішенням одноособового учасника (власника) Товариства ( ОСОБА_1 ) від 13.04.2021 вирішено: 1) вступити в права, як одноосібний кінцевий бенефіціар власник Товариства, у котрого 100% статутного фонду Товариства, що має вартість 60000 грн; 2) затвердити нову редакцію Статуту із внесеними змінами та провести державну реєстрацію; 3) провести державну реєстрацію необхідних змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до чинного законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Тут суд вважає за необхідне наголосити на тому, що як оспорюваного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, так і акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства позивачем при зверненні до суду з позовом надано не було, натомість надано фрагменти вказаних правочинів, з яких повністю неможливо дослідити зміст таких документів, що послугувало однією з підстав залишення судом позовної заяви без руху.

Суд зауважує, що як при зверненні до суду з розглядуваним позовом, так і в перебігу розгляду справи позивачем жодних клопотань про витребування оспорюваних правочинів в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України заявлено не було.

Водночас, за змістом статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Тому, беручи до уваги, що відповідач у відзиві на позов не заперечив проти факту укладення оспорюваного договору та підписання на підставі цього договору акту, то надалі суд виходить з того, що оспорювані правочини укладені на тих умовах, про які стверджує позивач.

При вирішені спору у цій справі суд керується положеннями законодавства, чинними на момент складання заяви про вихід ОСОБА_5 зі складу учасників Товариства (15.02.2019) та на момент вчинення ним оспорюваного договору та акту (05.02.2021).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16) та підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Згідно з частиною статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлено у статті 203 Цивільного кодексу України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно приписів ч. 1 ст. 231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 178 Цивільного кодексу України встановлено, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частиною 1 ст. 167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно положень ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»: (2) учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників; (3) рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом; (4) якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою. (5) учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

Стаття 25 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлює порядок набуття товариством частки у власному статутному капіталі.

Так, положеннями названої статті визначено, що товариство має право придбавати частки у власному статутному капіталі без його зменшення на розмір такої частки лише за умови, що на день такого придбання товариство сформує резервний капітал у розмірі ціни придбання викупленої частки, який не може використовуватися для здійснення виплат на користь учасників такого товариства (ч. 1). Відплатний договір про набуття товариством частки у власному статутному капіталі укладається лише за одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства (ч. 2). Частки, що належать товариству, не враховуються при визначенні результатів голосування на загальних зборах учасників при розподілі прибутку товариства, а також при розподілі майна товариства у разі його ліквідації (ч. 3). У разі придбання частки (частини частки) учасника самим товариством без зменшення статутного капіталу товариства воно зобов`язане здійснити відчуження такої частки відплатно не пізніше ніж через один рік з дня придбання частки (частини частки) (ч. 4).

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Справжність підписів учасників, які голосували за рішення, зазначені у підпунктах "а" і "б" цієї частини, засвідчується нотаріально. Якщо у випадках, передбачених законом (смерть учасника, реорганізація тощо), таке рішення приймається без урахування голосів учасника у зв`язку з настанням певної обставини, подається також доказ настання такої обставини (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ).

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально. Разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ). Якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вступ до товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "г" цієї частини, засвідчується нотаріально. Якщо відповідно до закону або статуту товариства вимагається згода інших учасників на вихід з товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "ґ" цієї частини, засвідчується нотаріально. Одночасно може бути надана довідка про формування резервного капіталу товариства.

Надаючи доводам сторін належну юридичну оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Способами зміни складу учасників товариства, застосовними до розглядуваної справи є вихід учасника, придбання за відплатним договором його частки самим товариством, вчинення правочину щодо відчуження належної учаснику товариства частки на користь третіх осіб.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 про вихід зі складу учасників та передання його частки на користь Товариства. Вирішення цього питання оформлено протоколом загальних зборів учасників Товариства від 15.02.2019 № 5.

Проте, поєднання таких способів припинення участі у товаристві (вихід та придбання частки учасника товариством) з огляду на наведені вище приписи законодавства є недопустимим, адже для виходу зі складу учасників достатньо звернутися із заявою про вихід, коли як для придбання частки самим товариством необхідно вчинити відплатний правочин щодо частки.

Вочевидь, з огляду на відсутність в заяві ОСОБА_4 ознак правочину щодо відплатного відчуження частки на користь Товариства, суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що такий правочин між сторонами було вчинено. Відсутні відповідні докази і того, що набута Товариством частка ОСОБА_4 за відплатним правочином була в наступному відчужена на користь ОСОБА_1 .

Щодо виходу зі складу учасників Товариства, то, як вбачається зі змісту ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», особа вважається такою, що вийшла зі складу учасників з дня державної реєстрації такого виходу в ЄДР.

Втім, як вбачається, державна реєстрація виходу ОСОБА_5 зі складу учасників Товариства проведена не була, що дає підстави для висновку про те що, на момент вчинення оспорюваних правочинів з відчуження частки на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 був власником частки Товариства у розмірі 50%, та, відповідно, міг здійснити її відчуження на користь іншої особи.

Твердження позивача про те, що під час вчинення оспорюваних правочинів, серед іншого було порушено і порядок його укладення в сенсі того, що не було отримано попередню згоду чи відмову ОСОБА_1 від свого переважного права на придбання частки судом відхиляються, а заперечення відповідача про те, що відповідне повідомлення про намір здійснити таке відчуження все ж направлялося на його адресу судом до уваги не береться та не перевіряється, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» захист інтересів особи, у разі вчинення правочину із порушенням права переважної купівлі частки здійснюється у спосіб подання позову про переведення прав та обов`язків покупця, а не у спосіб подання позову про визнання правочину недійсним. Тобто для правильного вирішення цієї справи перевірка судом дотримання вимог щодо забезпечення переважного права на придбання частки у разі її відчуження не є необхідним, адже це має відношення до зовсім іншого способу захисту права та розглядуваним предметом позову не охоплюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що формальних обмежень для ОСОБА_4 для відчуження його частки на користь ОСОБА_2 у взаємозв`язку із поданням першим заяви про вихід зі складу учасників товариства, навіть в контексті прийнятого загальними зборами Товариства рішення від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5, не було, оскільки державна реєстрація виходу зі складу учасників проведена не була, отже ОСОБА_4 продовжував бути учасником товариства.

Перевіряючи твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не мав волевиявлення на відчуження належної йому частки або вчинив спірні правочин під впливом психологічного тиску, суд дійшов висновку, що з огляду на недоведеність ОСОБА_1 права на частку, як недоведеність і захищуваного охоронюваного законом інтересу, адже останній не став власником частки ОСОБА_8 , в порядку його виходу зі складу учасника, суд позбавлений можливості надавати оцінку правочинам, стороною яких ОСОБА_1 не є.

До того ж, приймаючи до уваги факт смерті ОСОБА_4 оцінка судом наявності або відсутності у нього волевиявлення на вчинення спірних правочинів, перевірка обставин вчинення на нього психологічного тиску, в межах позову поданого ОСОБА_1 на захист власних прав та інтересів вбачається судом безпідставним, адже перевірка наведених обставин вимагає участі та тверджень самої особи, яка, не мала вільного волевиявлення на вчинення правочинів, чи яка вчинила правочини під впливом фізичного чи психологічного тиску.

А з огляду на те, що визнання правочину недійсним з мотивів вчинення його за відсутності волевиявлення відчужувача, чи коли його волевиявлення було обумовлено тиском фізичного або психологічного характеру може призвести лише до наслідків, які передбачають поновлення прав саме такого відчужувача, які існували станом на момент вчинення спірних правочинів, дослідження цих обставин та їх оцінка за позовом саме ОСОБА_1 унеможливлені з огляду на встановлену судом недоведеність приналежності останньому захищуваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, суд не може дійти висновків, що за наслідками прийнятих Товариством рішень від 15.02.2019, оформлених протоколом № 5, ОСОБА_4 , вийшов зі складу учасників товариства, адже державна реєстрація такого виходу не була проведена. Суд також не може дійти висновку, що частка ОСОБА_4 була придбана самим Товариством, оскільки в матеріалах справи відсутній відповідний відплатний правочин з цього питання, як відсутній в матеріалах справи і правочин щодо подальшого відчуження Товариством частки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 ..

Наведене зумовлює висновки суду про відмову у задоволені позову як з підстав недоведеності наявності у ОСОБА_1 захищуваного права чи охоронюваного законом інтересу, так і з огляду на недоведеність позовних вимог в контексті відсутності у ОСОБА_4 волевиявлення на вчинення такого правочину чи що його волевиявлення було обумовлено фізичним або психологічним тиском.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово зазначав, що відповідно до пунктів «д» та «е» п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» особа, яка вважає себе власником частки, що незаконно вибула з її володіння, має звертатися до володільця частки (особи, вказаної як власник в ЄДР) з позовом про стягнення частки (витребування частки з чужого незаконного володіння) або позовом про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 17.12.2019 у справі № 927/97/19, від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а). Саме такий спосіб захисту є належним, адже судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення такої вимоги є підставою для внесення відповідних змін до ЄДР.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає себе власником 100% статутного капіталу Товариства та, що частка у розмірі 50% вибула з його володіння внаслідок вчинення незаконного правочину між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ..

Таким чином, про що вже зазначалося, визнання недійсним оспорюваних правочинів мало б призвести до повернення частки у розмірі 50% у власність саме ОСОБА_4 , а не позивача, що не відновить його прав, щодо порушення яких він стверджує.

Таким чином, належним способом захисту є звернення позивача до володільця частки (особи, щодо якої у ЄДР містяться відомості як про власника спірної частки) з позовом про витребування частки із чужого незаконного володіння.

Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові,а тому у задоволенні позову суд відмовляє також з наведених підстав.

Суд зауважує, що решта доводів та міркувань учасників справи, викладених у заявах по суті справи, були ретельно досліджені судом та відхилені як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ВИРІШЕННЯ СПОРУ

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.08.2023.

Суддя Р.М. Колесник