ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/1127/23)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення коштів

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії у справі

1.1.13.04.2023 засобами поштового зв`язку до суду звернулось Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі ДП «РЕМ», позивач) із позовною заявою №04/745 від 13.04.2023 (вх. №970/23 від 17.04.2023) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення з останньої заборгованості у розмірі 68 626,44грн та 2 684,00грн судового збору.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та зазначає, що рішенням суду поновлено відповідача на посаді головного бухгалтера ДП «РЕМ», у зв`язку з чим у останньої відпала правова підстава для зберігання отриманої вихідної допомоги. Вказує, що на день подання позовної заяви відповідач отриманні кошти не повернула, у зв`язку чим остання повинна відповідно до ст.536, ч.2 ст.625 ЦК України додатково сплатити інфляційні, 3 % річних, а також проценти за користування чужими грошовими коштами. Вважає, що стягненню з відповідача підлягає: 43 714,52грн (сума боргу - вихідна допомога), 12 573,65грн (інфляційне збільшення), 1 541,39грн (3% річних), 10 796,88грн (проценти за користування чужими грошовими коштами).

1.2.Ухвалою суду від 24.04.2023, зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ»; відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано сторонам подати до суду заяви по суті справи, визначені у ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та встановлені строки для їх подання.

1.3. Відповідач скористалась своїм правом та у строк установлений судом подала до суду відзив на позовну заяву від 10.05.2023 (вх.9086/23 від 10.05.2023), в якому проти позовних вимог заперечила та зазначила, зокрема, що: відповідно до п.1 ч. 1 ст.1215 ЦК відповідна допомога поверненню не підлягає; ст.625 ЦК України не може застосовуватись до правовідносин, які виникають між звільненим працівником і роботодавцем при поновленні працівника на роботі.

1.4. Позивач скористався наданим йому правом та у строк установлений судом надав відповідь на відзив від 18.05.2023 (вх. 1572/23 від 19.05.2023), яка за своїм змістом є аналогічною змісту позовної заяви.

1.5. Відповідач скористалась своїм правом та у строк установлений судом подала до суду заперечення від 23.05.2023 (вх.10655/23 від 01.06.2023), в яких, зокрема, додатково зазначила, що позивач надав неналежний розрахунок суми боргу в частині початку періоду нарахування, який повинен співпадати з датою виплати вихідної допомоги.

1.6. Інших заяв по суті справи та клопотань із процесуальних питань сторонами суду надано не було.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» на стадії судової процедури розпорядження майном боржника.

2.2. 21.03.2022 ДП «РЕМ» видано наказ (розпорядження) №66-к про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено 22.03.2022 ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

2.3. Не погоджуючись із відповідним звільненням відповідач у порядку ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства звернулась до суду із позовною заявою до ДП «РЕМ» в якій просила суд, зокрема: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ДП «РЕМ» від 22.03.2022 №66-к «Про припинення трудового договору (контракту)»; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «РЕМ» з 23.03.2022; 3) стягнути з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2022 по дату прийняття судом рішення; 4) стягнути з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток - відшкодування за затримку виплати всіх сум, що належать позивачу при звільненні за період з 23.03.2022 по дату прийняття судом рішення; 5) стягнути з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 різницю між нарахованими та виплаченими позивачу сумами (лікарняних у грудні 2021 року загальною тривалістю 12 календарних днів, у лютому 2022 року загальною тривалістю 22 календарних днів та у березні 2022 року загальною тривалістю 13 календарних днів; щорічної відпустки у січні 2022 року загальною тривалістю 18 календарних днів; грошової компенсації за невикористану частину основної та додаткової відпусток при звільненні, що складає 144 календарних днів; матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до п.5.17 Колективного договору; вихідної допомоги у зв`язку із припиненням трудового договору з підстав п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), що передбачено ст.44 КЗпП та сумами вказаних виплат, що підлягали нарахуванню та виплаті у розмірі 31 169,19грн; 6) стягнути з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн.

Рішенням суду від 09.02.2023 у справі № 911/4610/15 (911/636/22) позовну заяву задоволено частково, зокрема: визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора ДП «РЕМ» Ткаченка Р.Л. №66-к від 22.03.2022 про припинення трудового договору (контракту); поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «РЕМ» з 23.03.2022; стягнуто з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнуто з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000,00грн; в інших частинах позову відмовлено.

2.4.Наказом ДП «РЕМ» від 13.02.2023 №17-к «Щодо ОСОБА_1 » скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 22.02.2022 №66-к та поновлено її на роботі на посаді головного бухгалтера ДП «РЕМ» з 23.03.2022.

2.5. Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням суду від 09.02.2023 установлено, що ДП «РЕМ» виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із припиненням трудового договору з підстав п.1 ст.40 КЗпП у відповідному розмірі (без зазначення конкретного розміру).

2.6. Докази відхилені судом

Надані позивачем разом із відповіддю на відзив копії зведених відомості сум для зарахування на картрахунки за березень 2022 року та копії платіжних доручень (із призначенням платежу: розрахункові за березень 2022 (вихідна допомога у зв`язку із скороч. ОСОБА_1 - частково) №471 від 25.03.2022 на суму 100 000,00грн, №485 від 28.03.2022 у сумі 121 450,00грн, №489 від 29.03.2022 на суму 48 387,52грн, до уваги судом не приймаються, оскільки ураховуючи розмір вихідної допомоги, яку просить стягнути позивач, та загальний розмір коштів перерахованих відповідачу за зазначеними платіжними дорученнями, можна зробити висновок, що відповідна сума - розмір грошових коштів усіх виплат, які підлягають виплаті при звільненні.

Інших доказів, які б вказували на розмір вихідної допомоги в заявленому позивачем розмірі, позивачем суду надано не було.

3. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які застосовано

3.1.Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Водночас, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, у зазначеній статті передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №306/1325/18 та Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15.

Так, доказів набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 43 714,52грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, та на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого ст.55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.

Ураховуючи зазначене та те, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісність відповідача не доведено позивачем у встановленому ГПК України порядку, то вважати, що в останнього наявне право на повернення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України у суду підстав не має.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований рішенням суду), у силу вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

3.2. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст.80 ГПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано на дослідження суду будь-яких доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення грошової суми, а тому стверджувати, що заявлений розмір є правомірним у суду також підстав не має.

3.3. Посилання позивача на ст.ст. 536, 1214 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки зазначені норми встановлюють право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, що не є предметом даного спору.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування ст.625 ЦК України, оскільки під час розгляду даного спору судом не встановлено будь-яких, у тому числі прострочених, грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед ДП «РЕМ».

3.4. Інші обставини, на які посилаються сторони у своїх заявах по суті справи, не беруться судом до уваги, оскільки вони не стосуються даного предмета спору.

4. Судові витрати

Відповідно до п. 2 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.4 ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи зазначене та висновок суду про відмову у позовній заяві, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу, ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення коштів №04/745 від 13.04.2023 (вх. №972/23 від 17.04.2023) - залишити без задоволення.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.08.2023.

Станом на 23.08.2023 рішення законної сили не набрало.