РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2023Справа № 910/6125/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ"

до Приватного акціонерного товариств "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД"

про стягнення 2 034 348,47 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники:

від позивача - Житченко О.В.,

від відповідача - Нечипорук І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (далі - позивач, ТОВ "ТЕК") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД" (далі - відповідач, ПРАТ "КМЗ") про стягнення 2 034 348,47 грн, з яких: 1 630 393,64 грн інфляційних нарахувань та 403 954,84 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про реструктуризацію заборгованості № 25/01 від 25.01.2022, предметом якого була реструктуризація заборгованості відповідача за Договором постачання природного газу № 7/202-Г від 28.02.2020. Відповідні обставини встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023. У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання з оплати платежів за Договором про реструктуризацію заборгованості № 25/01 від 25.01.2022, позивачем згідно даного позову заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування за період з 16.09.2022 до 13.04.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 позовну заяву ТОВ "ТЕК" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

01.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

02.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про долучення доказу до матеріалів позовної заяви та про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 прийнято позовну заяву ТОВ "ТЕК" до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6125/23, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 05.06.2023 о 10:00 год.

08.05.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від позивача надійшло повідомлення про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

23.05.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача надійшла заява. Відповідно до поданої заяви, відповідач просив суд поновити йому процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та просив надсилати всю кореспонденцію засобами поштового зв`язку на адресу 03039, м. Київ, проспект Науки, буд. 3.

05.06.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від позивача надійшло повідомлення про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

У підготовче засідання, призначене на 05.06.2023, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у підготовче засідання, призначене на 05.06.2023, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 26.06.2023 о 10:00 год.

19.06.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.06.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання, призначене на 26.06.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 26.06.2023, представник відповідача просив суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, долучити відзив до матеріалів справи та відкласти підготовче засідання у справі для того, щоб подати заперечення на відповідь на відзив у строк, встановлений судом. Судом поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У підготовчому засіданні, призначеному на 26.06.2023, судом оголошено перерву до 10.07.2023 о 10:40 год.

28.06.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання, призначене на 10.07.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд долучив до матеріалів справи, подані учасниками справи через відділ діловодства суду заяви по суті справи.

У підготовчому засіданні 10.07.2023 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві.

У підготовчому засіданні, призначеному на 10.07.2023, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.08.2023 о 10:40 год.

10.08.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме повного тексту постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 у справі № 910/9486/23.

У судове засідання, призначене на 14.08.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 14.08.2023 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 14.08.2023 суд заслухав вступне слово позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 14.08.2023 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, після чого суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 14.08.2023 представники позивача та відповідача виступили з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.08.2023 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

20.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (далі - ТОВ "ТЕК") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД" (далі - ПРАТ "КМЗ") про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 29 709 122,37 грн, з яких: 24 091 670,84 грн - основний борг, 3 785 156,83 грн - штраф, 1 571 585,50 грн - інфляційні втрати, 260 709,20 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням ПРАТ "КМЗ" умов укладеного між сторонами Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020 (далі - Договір), а також підписаного між ними у подальшому Договору про реструктуризацію заборгованості № 25/01 від 25.01.2022 (далі - Договір про реструктуризацію) в частині повного та своєчасного внесення платежів за наведеними угодами згідно з погодженим сторонами графіком погашення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2022 прийнято наведений позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9486/22.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, позов ТОВ "ТЕК" задоволено частково. Стягнуто з ПРАТ "КМЗ" на користь ТОВ "ТЕК" 23 408 478,79 грн основного боргу, 3 785 156,83 грн штрафу, 1 571 585,50 грн інфляційних втрат, 260 630,60 грн 3 % річних, а також 435 387,78 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22 у частині погашення основного боргу було виконано відповідачем у добровільному порядку, що підтверджується Довідкою про стан взаємних розрахунків за період 15.09.2022 - 13.04.2023, платіжними дорученнями, інструкціями, Договором про відступлення права вимоги № U01/0/1-105 від 14.03.2023.

Позивач звернув увагу, що предметом спору у справі № 910/9486/22 було стягнення з відповідача заборгованості за Договором про реструктуризацію, який є невід`ємною частиною Договору (у тому числі інфляційних втрат та 3 % річних) за період з 25.01.2022 по 15.09.2022.

Оскільки за час судового розгляду справи № 910/9486/22 заборгованість відповідача перед позивачем збільшилась в частині інфляційних втрат і 3 % річних, позивач звернувся з даним позовом до суду, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 1 630 393,64 грн інфляційних втрат та 403 954,84 грн 3% річних за період з 16.09.2022 (наступна дата за 15.09.2022, по яке були заявлені до стягнення інфляційні нарахування та 3% річних у справі №910/9486/22) до 13.04.2023 (дата погашення відповідачем заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22).

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі, з огляду на неможливість виконання ним своїх зобов`язань за Договором про реструктуризацію внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заяву Сертифікат № 3200-22-2092 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою 30.12.2022 за № 307/03.23. Відповідач також зазначив, що повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин 09.03.2022 шляхом направлення електронного листа засобами електронного зв`язку. Відповідач вказав, що зобов`язання за Договором про реструктуризацію ним виконані у повному обсязі після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22, оскільки сума зобов`язань була спірною.

Позивач у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача, зазначив про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань щодо сплати грошових коштів, оскільки платежі, встановлені у ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційні нарахування), є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Позивач також зазначив, що відповідач не повідомив ТОВ "ТЕК" про виникнення форс-мажорних обставин відповідно до п. 7.2 Договору та у визначений строк не надав підтверджуючих форс-мажорні обставини документів.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що сертифікат про форс-мажорні обставини є належним доказом для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання договірних умов, а тому штрафні санкції не підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Приписами статей 78, 79 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані сторонами докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України вважається мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 15.08.2019 у справі 905/1758/18, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00).

З матеріалів даної справи № 910/6125/23 вбачається, що під час розгляду справи № 910/9486/22 Господарським судом міста Києва встановлено такі обставини:

"28.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" (споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 7/2020-Г (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2020 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених цим Договором, а споживач зобов`язався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим Договором, з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Пунктами 9.1, 9.1.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 року, а в частині не виконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх обов`язків за цією угодою щодо поставки природного газу.

… всупереч умовам Договору Приватне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" належним чином своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого природного газу не виконало, внаслідок чого у відповідача станом на 25.01.2022 року перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

… 25.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" та Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 25/01 (далі - Договір про реструктуризацію), предметом якого є реструктуризація заборгованості споживача (відповідача) за обсяг спожитого газу, замовлену потужність та перевищення замовленої потужності, що виникла на підставі Договору.

У пункті 1.2 Договору про реструктуризацію сторони підтвердили, що станом на 10 годину ранку дати підписання цього Договору про реструктуризацію, заборгованість споживача перед постачальником за Договором складає: … 27 134 378,85 грн.

У пункті 1.4 Договору про реструктуризацію сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості споживача перед постачальником за Договором у розмірі, вказаному в пункті 1.2 цього Договору про реструктуризацію, шляхом самостійного перерахування споживачем коштів на рахунок постачальника відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами пунктів 4.1, 4.6 Договору про реструктуризацію останній набуває чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печаткою сторін (за наявності) та діє до 11.07.2022 року. Цей Договір про реструктуризацію заборгованості є невід`ємною частиною Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020 року…

Судом встановлено, що на момент укладення між сторонами Договору про реструктуризацію відповідач порушив взяті на себе за основним Договором постачання природного газу від 28.02.2021 року № 7/2020-Г зобов`язання щодо погашення боргу за поставлений природний газ, у зв`язку з чим, у останнього станом на 25.01.2022 року перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

… суд дійшов висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе за Договором про реструктуризацію грошових зобов`язань за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" станом на 15.09.2022 року дійсно виникла заборгованість в загальній сумі 24 091 670,84 грн.

… факт оплати відповідачем на підставі платіжного доручення від 19.09.2022 року № частини спірної заборгованості саме за Договором про реструктуризацію у розмірі 683 192,05 грн сторонами не оспорювався та був відображений самим позивачем у поданих ним в процесі розгляду справи довідках про стан розрахунків.

… судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення з відповідача суми реструктуризованої заборгованості за Договором про реструктуризацію у загальному розмірі 683 192,05 грн фактично був відсутній як на момент відкриття провадження у даній справі (04.10.2022 року), так і на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" до суду з наведеним позовом (20.09.2022 року), оскільки вищевказаний платіж був здійснений відповідачем та проведений банком 19.09.2022 року.

… зазначені вище обставини зумовлюють відмову в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" суми боргу в розмірі 683 192,05 грн.

… враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором про реструктуризацію, яка складає 23 408 478,79 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку … про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню".

Крім суми основного боргу, предметом спору у справі № 910/9486/22 були також вимоги позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" 3 % річних у загальному розмірі 260 709,20 грн, нараховані на відповідні суми основного боргу (з урахуванням проведених відповідачем часткових погашень) у період з 22.02.2022 року по 15.09.2022 року, а також 1 571 585,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на визначені суми основного боргу протягом березня-вересня 2022 року.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи статті 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини щодо ТОВ "ТЕК" та ПРАТ "КМЗ", встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи № 910/6125/23, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Факт оплати відповідачем частини заборгованості за Договором про реструктуризацію у розмірі 683 192,05 грн на підставі платіжного доручення від 19.09.2022 року № встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22.

Матеріалами даної справи № 910/6125/23 підтверджується, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22 було виконано ПРАТ "КМЗ" у добровільному порядку в частині погашення суми основного боргу (23 408 478,79 грн) наступним чином:

14.03.2023 - 623 805,02 грн (на цю суму зменшилась сума основного боргу внаслідок відступлення позивачем права вимоги за Договором про відступлення права вимоги №U01.0/1-105 від 14.03.2023, укладеного між ТОВ "ТЕК" та ТОВ "ДЕ ТРЕЙДИНГ");

12.04.2023 - 1 300 000,00 грн (оплата згідно платіжної інструкції № 780615819 від 12.04.2023);

12.04.2023 - 500 000,00 грн (оплата згідно платіжної інструкції № від 12.04.2023);

12.04.2023 - 2 100 000,00 грн (оплата згідно платіжної інструкції № від 12.04.2023);

13.04.2023 - 4 800 000,00 грн (оплата згідно платіжної інструкції № 780868413 від 13.04.2023);

13.04.2023 - 12 043 000,00 грн (оплата згідно платіжної інструкції № від 13.04.2023);

13.04.2023 - 378 478,96 грн (оплата згідно платіжної інструкції № 780877270 від 13.04.2023);

13.04.2023 - 1 663 194,81 грн (оплата згідно платіжної інструкції № 780878601 від 13.04.2023).

Під час розгляду даної справи відповідач не заперечив щодо сум та дат здійснених ним вищенаведених платежів у рахунок погашення основного боргу за Договором про реструктуризацію, а рівно не заперечив щодо зменшення суми основного боргу на підставі Договору про відступлення права вимоги №U01.0/1-105 від 14.03.2023.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 926/263/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16).

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, отже вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт) (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Отже, дії відповідача, а саме затримка останнім виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22 в частині суми основного боргу за Договором про реструктуризацію, є підставою для здійснення захисту майнових прав та інтересів позивача у даній справі № 910/6125/23.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, з відповідача стягнуто 1 571 585,50 грн інфляційних втрат за період з березня 2022 по 15.09.2022 та 260 630,60 грн 3 % річних за період з 22.02.2022 року по 15.09.2022.

У даній справі позивачем визначено період для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.09.2022 (наступна дата за 15.09.2022, по яке були заявлені до стягнення інфляційні нарахування та 3% річних у справі №910/9486/22) до 13.04.2023 (дата погашення відповідачем основного боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22).

Враховуючи здійснені відповідачем вищенаведені часткові оплати та зменшення суми основного боргу на підставі Договору про відступлення права вимоги №U01.0/1-105 від 14.03.2023, судом встановлено, що основний борг за Договором про реструктуризацію становив такі суми у наступні періоди:

з 16.09.2022 до 18.09.2022 - 24 091 670,84 грн;

з 19.09.2022 до 13.03.2023 - 23 408 478,79 грн (24 091 670,84 грн - 683 192,05 грн, оплата 19.09.2022);

з 14.03.2023 до 11.04.2023 - 22 784 673,77 грн (23 408 478,79 грн - 623 802,02 грн зменшення внаслідок відступлення права вимоги 14.03.2023);

12.04.2023 - 18 884 673,77 грн (22 784 673,77 грн - 3 900 000,00 грн, оплати 12.04.2023);

13.04.2023 - 0,00 грн (18 884 673,77 грн - 18 884 673,77 грн, оплати 13.04.2023).

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі 403 954,84 грн суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних є обгрунтованими у сумі 400 422,52 грн.

В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних у сумі 3 532,32 грн суд визнав розрахунок позивача необгрунтованим, з огляду на допущені позивачем помилки, а саме:

при визначенні періоду, за який нараховувались 3 % річних на суму боргу 24 091 670,84 грн - позивачем визначено період з 16.09.2022 до 19.09.2022 (4 дні), тоді як вірним є період з 16.09.2022 до 18.09.2022 (3 дні), оскільки 19.09.2022 здійснено оплату 683 192,05 грн;

при визначенні періоду, за який нараховувались 3 % річних на суму боргу 18 884 673,77 грн (позивачем визначено період з 12.04.2022 до 13.04.2022 (2 дні), тоді як вірним є період 12.04.2022 (1 день), оскільки 13.04.2022 здійснено оплати на загальну суму 18 884 673,77 грн.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що компенсаційні виплати можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної оплати боргу не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення наведених сум.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена постановах Верховного Суду у справах № 927/1091/17 від 10.07.2018, № 922/1008/16 від 13.06.2018, № 910/13064/17 від 10.04.2018, № 910/9078/18 від 08.05.2019.

Судом також враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 у справі №910/9096/18 та у постанові від 09.06.2020 у справі №419/1965/18: "Прийменники "до" і "по" визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються лише сферами свого використання: "до" закріплений за офіційно-діловим стилем, а "по" - за розмовним.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 1 630 393,64 грн, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у наведеній сумі є обгрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам даної справи.

Відповідач не надав контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Посилання відповідача на приписи частини 2 статті 218 ГК України та твердження про відсутність його вини у порушенні спірного зобов`язання як на підставу для звільнення ПРАТ "КМЗ" від сплати нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних не беруться судом до уваги з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а стягнення таких компенсаційних виплат фактично не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

Щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідач стверджує про настання після 24.02.2022 року форс-мажорних обставин та неможливість у зв`язку з їх настанням виконання ним своїх зобов`язань за Договором про реструктуризацію.

Як було встановлено судом вище, відповідно до пункту 4.6 Договору про реструктуризацію № 25/01 від 25.01.2022 останній є невід`ємною частиною Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020.

За умовами Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020:

- про настання форс-мажорних обставин, термін їх дії та припинення сторона, для якої вони наступили, сповіщає іншу сторону протягом трьох днів з моменту настання таких обставин. Неповідомлення або невчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на такі обставини (пункт 7.2).

- дані обставини повинні бути підтверджені ТПП України чи іншим компетентним органом (пункт 7.1).

- настання форс-мажорних обставин не звільняє споживача від обов`язку оплати обсягу фактично поставленого газу (п. 7.3).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Як встановлено судом, відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження повідомлення позивача у встановлений Договором строк про настання обставин непереборної сили з долученням документів щодо неможливості виконувати грошові зобов`язання за Договором. Так, судом встановлено, що електронний лист, яким відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, прикріпивши до нього файл з листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, був направлений відповідачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту позивача 09.03.2022, тобто з порушенням строку, встановленого п. 7.2 Договору. Наведене, в силу умов п. 7.2 Договору позбавляє відповідача права посилатися на такі обставини.

Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача (вчасну оплату платежів за Графіком погашення заборгованості до Договору про реструктуризацію), тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Посилання відповідача на доданий ним до матеріалів справи Сертифікат № 3200-22-2092 про форс мажорні обставини (від 30.12.2022 № 307/03.23), виданий Київською обласною (регіональною) Торгово-промислової палатою, також не свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання спірних грошових зобов`язань з огляду на вищевикладені обставини.

Отже, твердження відповідача про настання після 24.02.2022 року форс-мажорних обставин не доводять відсутності підстав для задоволення пред`явленого позивачем позову у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "ТЕК" та стягнення з ПРАТ "КМЗ" 1 630 393,64 грн інфляційних втрат та 400 422,52 грн 3 % річних.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Орієнтовний розмір витрат на правову допомогу позивач визначив у сумі 10 171,74 грн та зазначив, що докази їх понесення будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 30 515,23 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 30 462,25 грн покладається на відповідача, а в сумі 52,98 грн - на позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивачем станом на дату розгляду справи по суті не подано доказів на підтвердження розміру витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 4, 13, 73-80, 86, 123, 124, 129, 236-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД" (Україна, 03039, місто Київ, проспект Науки, буд. 3, ідентифікаційний код 00333581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 11; ідентифікаційний код 36530971) 1 630 393,64 грн (один мільйон шістсот тридцять тисяч триста дев`яносто три гривні 64 коп.) інфляційних втрат, 400 422,52 грн (чотириста тисяч чотириста двадцять дві гривні 52 коп.) 3 % річних, 30 462,25 грн (тридцять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 25 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 21.08.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА