РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2023Справа № 910/8886/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД"

до Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ"

про зобов`язання вчинити дії

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А. Р.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Васьківський Л.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД" (далі - позивач, ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" (далі - відповідач, ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ") про зобов`язання відповідача передати позивачу природний газ в обсязі 125 664,807 тис. куб.м згідно Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022, який укладено між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 12.06.2023 позовну заяву ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

16.06.2023 та 19.06.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 прийнято позовну заяву ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8886/23, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.07.2023 о 10:20 год.

У підготовче засідання, призначене на 10.07.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 10.07.2023, відповідач проти позову заперечував, проте повідомив суд, що відзив на позовну заяву подавати не буде.

У підготовчому засіданні 10.07.2023 представник позивача зазначив, що повідомив всі обставини справи, які йому відомі, та надав всі докази, на які він посилається у позові.

У підготовчому засіданні, призначеному на 10.07.2023, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2023 о 15:40 год.

У судове засідання, призначене на 07.08.2023, з`явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 07.08.2023, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, по дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом також враховано, що після подання позивачем позовної заяви та клопотань про усунення недоліків позовної заяви, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі про зміну позовних вимог або про відмову від позову, від позивача до суду не надходило. Також враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 явка учасників справи у судове засідання, призначене на 07.08.2023, визнана судом не обов`язковою.

Зважаючи на наведені обставини та приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи по суті у судовому засіданні 07.08.2023 за відсутності позивача (його представників) відповідно до заявлених позивачем у позовній заяві вимог до відповідача.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 07.08.2023 судом заслухано вступне слово представника відповідача. Представник відповідача заперечив проти позову позивача.

У судовому засіданні 07.08.2023 судом з`ясовано обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Представник відповідача у судових дебатах виступив з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.08.2023 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

14.02.2022 між Приватним акціонерним товариством "КОНЦЕРН СТИРОЛ" (далі - продавець, відповідач, ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД" (далі - покупець, позивач, ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД") укладено Договір купівлі-продажу газу (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1, пп. 1.2.1 - 1.2.4 п. 1.2 Договору сторони зазначили, що не зважаючи на найменування, даний Договір є змішаним та містить елементи договорів купівлі-продажу газу та відступлення права вимоги, підписуючи даний Договір сторони приймали до уваги наступні факти:

Між Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" та Публічним акціонерним товариством "КОНЦЕРН СТИРОЛ" укладено Договори на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2013 та №140400366 від 16.04.2014.

Публічним акціонерним товариством "УКРГРАНСГАЗ" 25.12.2014 складено акт, відповідно до якого на підставі п. 2.4. Договору від 16.04.2014 в односторонньому порядку здійснено відбір природнього газу Публічного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" із підземного сховища газу для покриття негативного балансу (дефіциту) природнього газу у замовника, який виник у січні 2013 року в обсязі 125 664,807 тис. куб. м.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/10190/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", а саме:

- Визнано недійсним правочин про відбір в односторонньому порядку Публічним акціонерним товариством "УКРГРАНСГАЗ" природного газу Публічного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" в обсязі 125 664,807 тис. куб. м, оформлений актом приймання- передачі природного газу при відборів ПСГ №162/02-14 від 25.12.2014.

- Зобов`язано Публічне акціонерне товариство "УКРГРАНСГАЗ" поновити в обліку в підземному сховищі газу Публічного акціонерного товариства "УКРГРАНСГАЗ" природній газ Публічного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" в об`ємі 125 664,807 тис. куб. м, про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №162/02-14 від 25.12.2014.

З метою примусового виконання судового рішення у справі № 910/10190/15 розпочате виконавче провадження № 52059901, яке відкрите на момент підписання цього Договору.

Сторони підтвердили, що укладаючи цей Договір, вони розуміють, що судовим рішенням у справі № 910/10190/15 зобов`язано Публічне акціонерне товариство "УКРГРАНСГАЗ" (далі - боржник) поновити в обліку у підземному сховищі газу Публічного акціонерного товариства "УКРГРАНСГАЗ" природний газ, який є предметом цього Договору, однак станом на дату укладення цього Договору Публічним акціонерним товариством "УКРГРАНСГАЗ" судове рішення не виконано (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору сторони узгодили, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором продавець (ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ") передає покупцю (ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД") газ об`ємом 125 664,807 тис. куб. м, про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №162/02-14 від 25.12.2014 (далі - Газ), а покупець зобов`язується прийняти Газ та оплатити його у розмірі та у порядку, визначеному цим Договором.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що право власності на Газ переходить до покупця з моменту з підписання сторонами акту приймання-передачі Газу.

Згідно з пунктами 3.3 Договору сторони домовились, що з моменту переходу до покупця (ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД") права власності на Газ, останній отримує право замість ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ" вимагати від боржника (Публічного акціонерного товариства "УКРГРАНСГАЗ") виконання зобов`язання щодо поновлення в обліку ПСХ Газу в об`ємі 125 664,807 тис. куб. м на користь ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД".

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що Акт приймання-передачі газу підписується сторонами протягом 5 робочих днів з моменту укладення цього Договору за адресою, яка визначена як адреса для листування з продавцем у розділі 11 цього Договору.

Згідно з п. 3.6 Договору, якщо одна із сторін цього Договору ухиляється від підписання Акту приймання-передачі газу, інша сторона має право зобов`язати сторону в судовому порядку.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору встановлено, що ціна Договору (вартість газу), яка складає 13 804,36 грн з ПДВ за 1 тис. куб.м газу, сплачується покупцем на банківський рахунок продавця протягом 5 робочих днів з моменту переходу до покупця права власності на Газ (п. 3.2 Договору).

Згідно з пп. 5.2.1, 5.2.2 п. 5.2 Договору продавець зобов`язаний передати покупцю усю документацію, яка підтверджує право власності на Газ (п. 2.1 Договору). У разі, якщо після підписання цього Договору АТ "УКРГРАНСГАЗ" виконає судове рішення у справі №910/10190/15 на користь "КОНЦЕРН СТИРОЛ", продавець зобов`язаний передати отриманий газ покупцю протягом 5 робочих днів з дати його отримання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 10.13 Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору сторони домовились, що усі судові спори за цим Договором будуть вирішуватись у Господарському суді міста Києва.

Як зазначив позивач, в порушення умов Договору відповідач не передав позивачу газ та не підписав Акт приймання-передачі газу.

Позивач звертався до відповідача із заявами щодо передачі газу та підписання акту приймання-передачі газу від 22.04.2023, від 08.05.2023, що підтверджується реєстраційними відмітками відповідача на вказаних заявах. Вимоги позивача не були виконані відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), визначено способи захисту прав та інтересів, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

З огляду на вищенаведені обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про зобов`язання відповідача передати позивачу природний газ в обсязі 125 664,807 тис. куб.м згідно Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022, який укладено між позивачем та відповідачем.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений строк, суд відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача передати позивачу природний газ в обсязі 125 664,807 тис. куб.м заявлено позивачем на підставі Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022, укладеного між позивачем - ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД" (ідентифікаційний код 40111046) та відповідачем - ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ".

27.04.2014 набрав чинності Закон України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який зі змінами, є чинним на даний час.

Згідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на час укладення Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022), Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на час укладення Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022) визначено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях затверджено Указом Президента України від 07.02.2019 №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинність з дня його опублікування (09.02.2019) та є чинним на даний час.

Згідно наведеного Указу Президента України визначено, що у Донецькій області тимчасово окупованими є наступні міста обласного значення (у тому числі населені пункти, які адміністративно підпорядковані міським радам цих міст): місто Донецьк; місто Горлівка (у тому числі селище міського типу Гольмівський, селище міського типу Пантелеймонівка, село Рясне, селище Озерянівка, село Михайлівка, селище Ставки, селище Широка Балка, селище П`ятихатки, селище Федорівка); місто Дебальцеве; місто Докучаєвськ; місто Єнакієве; місто Жданівка; місто Макіївка; місто Сніжне; місто Харцизьк; місто Хрестівка; місто Чистякове; місто Шахтарськ; місто Ясинувата.

24.02.2018 набрав чинності Закон України від 18.01.2018 № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Даний Закон України був чинним на час укладення Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022 та втратив чинність 07.05.2022 на підставі Закону України від 21.04.2022 № 2217-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України».

Статтею 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (в редакції, чинній на час укладення Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022) визначено, що тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме:

1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей;

2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини;

3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

У подальшому, Законом України від 21.04.2022 № 2217-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», який набрав чинності 07.05.2022, було внесено зміни у Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 26, ст. 892 із наступними змінами), зокрема:

частину першу і другу статті 1 викладено в такій редакції:

"1. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. …

2. …

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України";

частину другу статті 13-1 викладено в такій редакції:

"2. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. …".

Судом встановлено згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наступні відомості щодо юридичних осіб позивача та відповідача:

- ТОВ "ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД": ідентифікаційний код 40111046; місцезнаходження: Україна, 08131, Київська обл., Бучанський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Київська, будинок 34-А; інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи: ОСОБА_1 , тип бенефіціарного володіння: прямий вирішальний вплив, відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 40. ОСОБА_2 , тип бенефіціарного володіння: прямий вирішальний вплив, відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 60.

- ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ": ідентифікаційний код 05761614; місцезнаходження: Україна, 84610, Донецька обл., місто Горлівка, вулиця Горлівської дивізії, будинок 10; інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи: Фірташ Дмитро Васильович, тип бенефіціарного володіння: непрямий вирішальний вплив, відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 90,5.

Указом Президента України від 07.02.2019 №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» визначено, що місто Горлівка у Донецькій області є тимчасово окупованим.

Отже, станом на дату укладення між позивачем та відповідачем Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022 та станом на даний час місцезнаходженням відповідача (ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ") є тимчасово окупована територія.

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території визначено, зокрема, статтею 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», приписами якої встановлено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (частина 1 статті 13 вказаного закону станом на дату укладення Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022, частина 2 статті 13 вказаного закону в чинній редакції).

Отже, станом на дату укладення між позивачем та відповідачем Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022 та станом на даний час Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить норму щодо нікчемності правочину, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 6, 626, 627, 628 ЦК України).

Відповідно до частин 1-6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (абз. 2).

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абз. 1). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абз. 2).

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (частина 1 статті 216 ЦК України).

Оскільки стороною Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022 станом на дату його укладення та станом на даний час є суб`єкт господарювання (ПРАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ"), місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, то вказаний договір є нікчемним в силу приписів ст. 13 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Сторонами не спростовано належними засобами доказування реєстрацію місцезнаходження юридичної особи відповідача на тимчасово окупованій території.

Враховуючи, що недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац 1 частини 1 статті 216 ЦК України), суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача передати позивачу природний газ в обсязі 125 664,807 тис. куб.м згідно Договору купівлі-продажу газу від 14.02.2022, який за встановлених судом обставин є нікчемним, задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене та приписи ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову повністю, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.08.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА