ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2354/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" (61004, м. Харків, вул. Катерининська, 46; )
до Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

05.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод", в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" заборгованість за договором поставки №7 від 04.02.2021 за поставлений товар у розмірі 26 045,54 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про виготовлення та постачання продукції №7 від 04.02.2021 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.06.2023 позовну заяву (вх.№2354/23 від 05.06.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" залишено без руху. Надано позивачу строк, який становить 5 днів з дня отримання ним ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

20.06.2023 на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 05.06.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№15778 від 20.06.2023).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.06.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" до Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2354/23. Вирішено розгляд справи №922/2354/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України) та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.7 ст.252 ГПК України).

В той же день для надання можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст.251, ст.252 та ст.167 Господарського процесуального кодексу України суд з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта" направив на адресу відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1) вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/2354/23 від 21.06.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, вказану судову кореспонденцію повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

06.07.2023 ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/2354/23 від 21.06.2023 було повторно направлено на адресу Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод", а саме: 61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як адреса місцезнаходження. Відповідна адреса також вказана позивачем в позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/2354/23 від 21.06.2023 повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

11.07.2023 секретарем судового засідання було сформовано телефонограму на номер телефону відповідача вказаний позивачем в позовній заяві, проте абонент за вказаним номером не відповідає.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Водночас, відповідач своїм правом наданим відповідно до ст.251, ст.252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на 15.08.2023 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

04.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" (виконавець) та Товариством з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" (замовник) було укладено договір про виготовлення та постачання продукції №7 (надалі - Договір) (а.с.35-38 т.1).

Відповідно до п.2.1. Договору, виконавець відповідно до умов цього Договору зобов`язується виготовляти та поставляти замовнику продукцію із власних матеріалів, згідно узгоджених сторонами специфікацій, у порядку, передбаченому умовами цього Договору. Якщо для виробництва продукції необхідна довиробнича підготовка (розділ 5 Договору), ці роботи за домовленістю сторін можуть оплачуватися замовником додатково.

Згідно розділу 1 Договору, продукція - вироби пакування з гнучких матеріалів із флексографічним друком або без нього, що виготовляються та поставляються за Договором. Термін «продукція» включає в себе також роботи по її створенню та результати цих робіт.

Замовник приймає та оплачує продукцію у порядку, передбаченому умовами цього Договору (п.2.2.Договору).

Постачання продукції здійснюється партіями на підставі узгоджених сторонами графіків поставки у специфікаціях (п.4.1.Договору).

Умови цього Договору вважаються виконаними належним чином, якщо загальна кількість продукції як в цілому, так і по кожному конкретному виду (одиниці асортименту) при її відвантаженні замовникові має відхилення за кількістю або вагою (в залежності від одиниці вимірювання, що зазначена в специфікації) в межах +/- 10%, якщо інше не передбачено у специфікації. Фактична кількість виготовленої та поставленої продукції вказується в видаткових накладних на продукцію. Претензія по кількості продукції згідно цього Договору може бути пред`явлена виконавцю тільки у момент отримання продукції (п.4.2.Договору).

Згідно п.6.1. Договору передача продукції може здійснюватися як в повному обсязі, передбаченому специфікацією, так і окремими партіями згідно заявок замовника. Допустимою є часткова передача продукції в рамках однієї специфікації. У випадку часткової передачі продукції виконавець направляє замовникові повідомлення про асортимент, кількість та строки передачі решти продукції. Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити продукцію в порядку, передбаченому Договором.

Виконавець зобов`язується передати замовникові продукцію згідно специфікації протягом 30 (тридцять) календарних днів, якщо інше не передбачено в специфікації, після виконання сукупності таких умов: отримання заявки від замовника на виготовлення продукції, підписання специфікації, затвердження дизайнів (п.6.2.Договору).

Якщо сторонами не узгоджено графік поставки продукції, виконавець повідомляє замовнику про готовність продукції за допомогою засобів зв`язку (електронної пошти або факсимільного зв`язку). Замовник, який отримав від виконавця повідомлення про готовність продукції до передачі, зобов`язаний приступити до її приймання не пізніше, ніж через 5 банківських днів з моменту такого повідомлення (п.6.4.Договору).

Під час приймання продукції замовник зобов`язаний перевірити її якість. У випадку виявлення недоліків продукції сторони зобов`язуються скласти та підписати відповідний акт (п.6.5.Договору).

Транспортування продукції здійснюється за рахунок і силами виконавця. Замовник при прийманні продукції в присутності перевізника зобов`язаний переконатись в цілісності упаковки продукції, відсутності слідів пошкодження багажних місць та перевірити відповідність кількості отриманих місць кількості відправлених. Виконавець не несе відповідальність за цілісність упаковки та кількість продукції у разі її пошкодження. Замовник зобов`язується перевірити якість продукції протягом 2-х банківських днів після приймання продукції від перевізника, а в разі виявлення недоліків - негайно повідомити про це виконавця. Якщо замовник не виконав цієї умови, вважається, що продукція передана належної якості (п.6.6.Договору).

Замовник зобов`язаний до моменту передачі виконавцем продукції надати виконавцю за допомогою засобів зв`язку (електронної пошти або факсимільного зв`язку), копію довіреності особи, яка має право отримати продукцію (п.6.8.Договору).

Пункт приймання-передачі продукції - м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 1, якщо інша адреса не зазначена в специфікації (п.6.9.Договору).

Вартість доставки, тари та маркування включається до вартості продукції за цим Договором (п.6.10.Договору).

Виконавець надає замовнику наступні документи: рахунок, видаткову накладну, документи щодо якості продукції. Податкова накладна надається в порядку та строки, передбачені діючим законодавством. Підписання замовником видаткової накладної про приймання товару підтверджує одержання замовником одночасно з продукцією всіх документів, що стосуються продукції і які підлягають передачі разом з продукцією. При відсутності яких-небудь документів, що стосуються товару, покупець робить про це відмітку у видатковій накладній (п.6.11.Договору).

Згідно п.7.1. Договору загальна сума Договору складає суму всіх специфікацій та видаткових накладних за цим Договором. Вартість продукції визначається сторонами в специфікаціях.

Сторони домовились про безготівкову форму оплати (п.7.2.Договору).

Відповідно до п.7.3. Договору, замовник зобов`язується здійснити оплату за цим Договором в такому порядку:

- 100 % вартості продукції - протягом 30 днів з дня приймання-передачі продукції (дати підписання сторонами видаткової накладної).

Зміну порядку оплати продукції сторони можуть узгоджувати у специфікації.

Сторони домовились, що послідовність погашення (сплати) замовником своїх грошових зобов`язань за цим Договором визначається виходячи з призначення платежу, зазначеного замовником при оплаті. Якщо призначення платежу не зазначено або помилково зазначено сплачений рахунок, накладну тощо, вважається, що цим платежем замовник сплачує заборгованість з найбільшим строком, а за відсутності такої оплата вважається авансом (п.7.4.Договору).

Згідно п.9.1. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 року.

Припинення Договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання, що виникли до припинення Договору (п.9.2.Договору).

Згідно видаткової накладної №3669 від 20.12.2021 та товарно-транспортної накладної №0 від 21.12.2021, 21.12.2021 позивач поставив відповідачу продукцію (плівку 340/20 П/п с рис 5цв булочка с маком) на загальну суму з ПДВ у розмірі 43 409,40 грн. (а.с.17,34,39 т.1).

Відповідно до платіжної інструкції №131592 від 08.02.2022 та платіжного доручення №800091 від 14.02.2022 відповідач частково оплати отриману продукцію на загальну суму 17 363,76 грн. (а.с.18,40 т.1).

Як стверджує позивач, на початку лютого 2022 року відбулась зупинка оплати поставленого товару відповідачем та виникла заборгованість по Договорам поставки. Позивачем неодноразово проводились зустрічі з представниками відповідача та його посадовими особами з проханням повідомити - коли планується здійснення погашення існуючої заборгованості за поставлену на його адресу продукцію, оскільки відповідачем від позивача була отримана продукція за договором поставки №7 від 04 лютого 2021 року та не оплачена відповідачем. В ході проведення перемовин у погашенні існуючої заборгованості відповідачем позивачу було відмовлено. До теперішнього часу відповідачем ефективних механізмів погашення заборгованості позивачу не запропоновано. Станом на кінець травня 2023 року заборгованість відповідача по Договору становила 26 045,64 грн.

З наданого позивачем Акту звірки взаємних розрахунків за період 01.12.2021 - 26.08.2022 вбачається, що відповідач здійснив оплату продукції 08.02.2022 на суму 8 681,88 грн. та 15.02.2022 на суму 8 681,88 грн. (а.с.19 т.1).

Доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 26 045,64 грн. матеріали справи не містять.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, 04.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" (виконавець) та Товариством з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" (замовник) було укладено договір про виготовлення та постачання продукції №7, відповідно до п.2.1. якого, виконавець зобов`язався виготовляти та поставляти замовнику продукцію із власних матеріалів, згідно узгоджених сторонами специфікацій, у порядку, передбаченому умовами цього Договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір про виготовлення та постачання продукції №7 від 04.02.2021 є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.265 ГК України).

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України (ч.3 ст.265 ГК України).

21.12.2021 позивач поставив відповідачу продукцію (плівку 340/20 П/п с рис 5цв булочка с маком) на загальну суму з ПДВ у розмірі 43 409,40 грн., що підтвержується видатковою накладною №3669 від 20.12.2021 та товарно-транспортною накладною №0 від 21.12.2021.

Вказані накладні засвідчено підписами уповноважених представників та закріплено печатками сторін без жодних зауважень чи заперечень.

Відповідно до п.7.3. Договору сторони погодили, що замовник зобов`язується здійснити 100% оплату за цим Договором протягом 30 днів з дня приймання-передачі продукції (дати підписання сторонами видаткової накладної).

Відтак, строк на оплату продукції закінчився 19.01.2022.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст.692 ЦК України).

Відповідно до платіжної інструкції №131592 від 08.02.2022 та платіжного доручення №800091 від 14.02.2022 відповідач частково оплати отриману продукцію на загальну суму 17 363,76 грн. Доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 26 045,54 грн. матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Факт отримання продукції згідно видаткової накладної №3669 від 20.12.2021 відповідачем не спростовано та підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем з оплати продукції, отриманої згідно видаткової накладної №3669 від 20.12.2021 у розмірі 26 045,54 грн., керуючись приписами ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред`явлено позов про стягнення суми боргу з відповідача у розмірі 26 045,54 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" до Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Пак" (61004, м. Харків, вул. Катерининська, 46; ) суму заборгованості за поставлений товар за договором про виготовлення та постачання продукції №7 від 04.02.2021 у розмірі 26 045 (двадцять шість тисяч сорок п`ять) грн. 54 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "15" серпня 2023 р.

Суддя Т.О. Пономаренко