номер провадження справи 5/127/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 Справа № 908/1365/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянув матеріали позовної заяви

За позовом: Комунального підприємства Водоканал (вул. Святого Миколая, буд. 61, м.Запоріжжя, 69002; )

До відповідача: Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, буд. 129-А, м. Запоріжжя, 69005; )

про стягнення 7 282 666,54 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Гриценко О.І., довіреність №12 від 30.12.2022;

Від відповідача: не з`явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

24.04.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства Водоканал до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради про стягнення 7 282 666,54 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 справу №908/1365/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 01.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/1365/23 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 5/127/23 та підготовче засідання призначено на 24.05.2023 об 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнати обов`язковою.

Ухвалою суду від 24.05.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 26.06.2023 о 11год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні 26.06.2023 судом оголошено перерву до 26.07.2023 об 11 год. 00хв.

В судовому засіданні 26.07.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 26.07.2023 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу на комплексі Акорд.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги зазначивши, що 01.05.2019 між КП Водоканал та КП Облводоканал ЗОР укладено договір про надання послуг з водопостачання №3633/4. За період з 01.12.2022 по 28.02.2023 позивач надав відповідачу послуги з водопостачання на загальну суму 7 177 366,39 грн., що підтверджується Актами та актами-рахунками. Однак, відповідач оплату за надані послуги не здійснив. Також у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 23 667,02 грн., інфляційні втрати в сумі 52 838,28 грн. та на підставі п. 6.2. договору пеню в сумі 28 794,85 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 526, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України про житлово-комунальні послуги, позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 26.07.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву від 12.05.2023 за вих. №12/0407, у якому вказано, що дійсно між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з водопостачання №3633/4 від 01.05.2019. Відповідач не заперечує проти того, що дійсно у нього існує заборгованість за вказаним договором за період грудень 2022 по лютий 2023 в розмірі 7 177 366,39 грн., що підтверджується підписаними з обох сторін Актами та актами-рахунками. Відповідач заперечує проти нарахування пені, оскільки вважає, що в цій частині необхідно застосовувати положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 17.03.2020 №530-XI та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020 №533-IX. Також зазначив, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 7 177 366,39 грн., 3% річних в сумі 23 667,02 грн. та 52 838,28 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позовних вимог відмовити; розстрочити виконання судового рішення у загальній сумі основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат на 12 місяців шляхом здійснення щомісячних оплат в сумі 604 489,31 грн., а в останні місяць 604 489,28 грн.

Представник позивача підтримав доводи викладені у письмовій відповіді на відзив від 18.05.2023 та письмових поясненнях від 05.06.2023 за вих. №2882/23/9 пояснивши за рекомендацією Міністерства юстиції України викладеної в листі. від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 юридична колізія норм права вирішується шляхом застосування акта, виданого пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. З огляду на те, що 17.03.2020 набув чинності Закон № 530-XI, а 18.03.2020 Закон № 533-IX, то в частині, що стосується заборони на стягнення пені слід керуватись положеннями Закону № 533-IX, який на відміну від Закону № 530-XI передбачає зупинення дії Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині нарахування пені (зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону «Про ЖКП») лише до 01.07.2020. Щодо форс-мажорних обставин позивач зазначив, що звільнення від відповідальності внаслідок форс-мажорних обставин може мати місце лише в тому випадку, якщо порушення/невиконання зобов`язання сталось, саме внаслідок та в силу саме цих обставин. Вважає, що заборгованість відповідача за надані протягом грудня 2022 - лютого 2023 послуги утворилась не внаслідок військової агресії 24.02.2022. Також відповідачем не було жодним чином дотримано строків виконання зобов`язання, передбачених п. 5.1 договору № 3633/4 від 01.05.2019. Протягом спірного періоду та до теперішнього часу відповідачем не здійснено жодного перерахування позивачу грошових коштів в оплату наданих послуг. Саме по собі введення воєнного стану, без доведення, учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та пропуском процесуального строку, не свідчить про поважність причин такого пропуску, а отже, не є підставою для його поновлення. Таким чином, є справедливим, що введення воєнного стану на території України не означає, що учасник правовідносин не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти у випадку, якщо ним не доведено протилежного. Доводи відповідача про наявність заборгованості контрагентів (споживачів), що не дозволяє останньому виконати свої зобов`язання за договорами, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно то ч 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, посилання на незадовільний фінансовий стан мають розцінюватись критично, в силу приписів ст.218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання господарського зобов`язання. Також зазначив, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. При цьому, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, не є сертифікатом про форс-мажорні обставини у контексті викладених вище положень законодавства. Крім того, відповідачем не надано доказів належного письмового повідомлення позивача про форс-мажорні обставини. На підставі викладеного, позивач зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та законними. В задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду просить відмовити.

У запереченнях на відповідь на відзив від 30.05.2023 за вих. №12/0505 КП «Облводоканал» ЗОР зазначило, що у п. 1 Листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосував норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 №758-0-2-08-19 вказано, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. В даному випадку обидва закони видані 17.03.2020 року. Нарахування пені у період воєнного часу не передбачена і на підставі форс-мажорних обставин. Твердження позивача про недоведеність форс-мажору відповідача є безпідставною, оскільки відповідач з початку збройної агресії втратив 7 з 8 структурних підрозділів, а отже і майже 90% свого доходу, але витрати за підрозділами в частині виплати працівникам заробітної плати, податків та зборів, електроенергії відповідач продовжує нести. Наразі, у зв`язку із арештом коштів відповідач повністю втратив платоспроможність та взагалі не проводить жодних платежів. Задля вирішення даного питання підприємство звернулось до органів місцевого самоврядування та Кабінету Міністрів України з проханням надати фінансову підтримку підприємству, як об`єкту критичної інфраструктури.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 01.05.2019 між Комунальним підприємством Водоканал (далі - Водоканал) та Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради (далі - Споживач) укладено договір № 3633/4 про надання послуг з водопостачання, предметом якого є забезпечення Водоканалом Споживачу через мережі централізованого водопостачання по магістральному водогону Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка водопостачання га господарсько-питні, побутові і технічні потреби для потреб Споживача та споживачів (населення, бюджетні установи, інші споживачі) Вільнянського, Запорізького та Новомиколаївського районів Запорізької області.

Відповідно до п.п 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 договору, Споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання; своєчасно надавити Водоканалу покази засобу обліку питної води для проведення розрахунків за водопостачання у терміни, зазначені у п.п. 5.1, 5.1.1.

Розділом 5 договору № 3633/4 визначено порядок розрахунків. Так, відповідно до п.5.1 договору, основним документом на оплату є Акт-рахунок. Споживач в останній день кожного місяця надає Водоканалу Звіт про показники приладу обліку питної води та об`єми водопостачання за визначеною формою. На підставі даних Звіту або акту, зазначеному у п. 3.1.2 даного договору, Водоканал визначає обсяги наданих Споживачу послуг і розмір оплати та протягом 2-ох робочих днів виписує Акт-рахунок у 2-х примірниках, підписаних представником Водоканалу. Споживач зобов`язаний протягом 5-ти банківських днів, з дня надання звіту, самостійно отримати у Водоканалі та підписати всі примірники Акту-рахунку. Оплата Споживачем на розрахунковий рахунок Водоканалу суми, вказаної в Акті-рахунку здійснюється до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Якщо споживач відмовляється підписати Акти-рахунки, представником Водоканалу в Акті-рахунку робиться відповідний запис про таку відмову. Документи пересилаються Споживачу поштою. Оформлений таким чином Акт-рахунок є обов`язковим для сплати у вказані в ньому терміни, а також підставою для розрахунків за водопостачання. Відсутність заперечень до актів-рахунків у термін трьох банківських днів з моменту отримання, підтверджує визнання Споживачем обсягу, якості наданих послуг, розміру плати за них та прийняття їх в повному обсязі. Водоканал розглядає зауваження/заперечення Споживача у термін не більше ніж 2 (два) дні з дня отримання письмового зауваження/заперечення Споживача. У разі визнання Водоканалом зауважень/заперечень споживача обґрунтованими, Водоканал вживає заходів щодо усунення таких недоліків, при цьому Акт-рахунок є обов`язковим для прийняття виконання у вказані строки в частині наданих послуг, які визнаються сторонами без заперечень. У разі, якщо заперечення Споживача визнані Водоканалом необґрунтованими, акт-рахунок є обов`язковим для прийняття та виконання у встановлені строки, а також є підставою для розрахунків за водопостачання, при цьому споживач має право в порядку, передбаченому чинним законодавством, в процесі судового розгляду обґрунтовувати і доводити свої зауваження/заперечення, вказані ним в акті-рахунку.

Договір діє з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його терміну, про його припинення не було письмово заявлено однією із сторін. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним договором (розділ 2 договору).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором про надання послуг з водопостачання.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов вказаного договору позивач в період з грудня 2022 року по лютий 2023 року надав відповідачу послуги з водопостачання та виставлено Акти-рахунки на загальну суму 7 177 366,39 грн., які додані до матеріалів справи.

Акти та акти-рахунки за вказаний період підписані відповідачем без жодних зауважень.

Однак, відповідач оплату в повному обсязі за надані послуги не здійснив.

Таким чином, заборгованість КП Облводоканал Запорізької обласної ради перед КП «Водоканал» згідно договору № 3633/4 про надання послуг з водопостачання від 01.05.2019 за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року становить суму в розмірі 7 177 366,39 грн., яка визнається відповідачем та підлягає стягненню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 13.01.2023 по 23.03.2023 на суму 28 794,85 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

В пункті 6.2 зазначеного договору передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення оплати за надані Водоканалом послуги Споживач зобов`язаний сплатити Водоканалу пеню в розмірі 0,01 % від суми боргу за кожен день прострочення оплати, але загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми борну згідно Закону Про житлово-комунальні послуги.

Відповідач заперечив щодо правомірності нарахування пені в силу законодавчих обмежень. Однак суд зазначає наступне.

Дійсно в спірних правовідносинах наявна юридична колізія.

17.03.2020 прийнятий Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-ІХ (який набрав чинності 17.03.2020) (далі Закон - № 530-ІХ).

Відповідно до п.п. 4 п. 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону № 530-ІХ на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

17.03.2020 прийнятий Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 533-ІХ, який набрав чинності 18.03.2020 (Закон № 533-ІХ). Спрогнозувати дату закінчення дії карантину було вкрай складно на момент його прийняття.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 533-ІХ встановлено до 1 липня 2020 року зупинити дію пункту 10 частини другої та пункту 2 частини четвертої статті 7 та частини першої статті 26 Закону України "Про житлово комунальні послуги".

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином.

Позивачем нарахована пеня відповідно до умов п. 6.2 договору № 3633/4 та приписів ч. 1 ст. 26 Закон України Про житлово-комунальні послуги.

Приписи, вказані в Законі № 530-ІХ щодо заборони нарахування пені встановлюють заборону на вчинення певних дій.

Спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, є ч. 1 ст. 26 Закону України Про житлово-комунальні послуги, що встановлює розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасну оплату отриманих житлово-комунальних послуг. Дана норма і була зупинена з 18.03.2020 (дата набранні чинності Законом № 533-ІХ) до 01.07.2020.

За загальним правилом та з метою реалізації принципу правової визначеності закон може змінюватись саме шляхом внесення змін до цього ж закону. Зупинення дії нормативно-правового акту чи тимчасова заборона застосування його норм фактично є внесенням змін до цього нормативно-правового акту. З цієї точки зору законодавцем і був реалізований даний принцип шляхом внесення змін шляхом зупинення дії правової норми до 01.07.2020.

Крім того, Закону № 533-ІХ набрав чинності пізніше за Закон № 530-ІХ.

Таким чином, норми Закону № 533-ІХ є спеціальними відносно Закону № 530-ІХ, та підлягають застосуванню судом.

Доводи відповідача про те, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх недзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 по справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Договором визначений порядок повідомлення стороною про форс-мажорні обставини.

Відповідач посилається на лист від 18.03.2022 за вих. № 12/0557 в якості повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

У Розділі 8 вказаного договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього договору, якщо це невиконання стало наслідком непереборної сили.

Зі змісту листа КП Облводоканал ЗОР від 18.03.2022 за вих. № 12/0557 вбачається намір та можливість, на його думку, не виконувати умови договору на час воєнних дій. Проте, жодних намірів щодо припинення надання послуг з водопостачання відповідач в листі чи в подальшому листуванні не висловлює. В разі дійсної неможливості невиконання умов договору відповідач мав можливість ініціювати розірвання договору, зупинення чи припинення отримання послуг.

Отже, відповідачем не надано доказів належного письмового повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, з відповідними доказами засвідчення Торгово-промисловою палатою України для КП "Облводоканал ЗОР за його зверненням введення воєнного стану як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань саме за договору № 3633/4 про надання послуг з водопостачання від 01.05.2019 шляхом видачі відповідного сертифіката.

Контррозрахунку розміру пені відповідачем суду не надано

Суд перевіривши розрахунок пені, наданого позивачем, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство зазначає, що розрахунок здійснений з урахуванням строків встановлених для здійснення оплат по кожному Акту, а отже він є вірним, відповідає вимогам законодавства та сума пені в розмірі 28 794,85 грн. за загальний період з 13.01.2023 по 23.03.2023, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 23 667,02 грн. за загальний період з 13.01.2023 по 23.03.2023 та інфляційні втрати в сумі 52 838,28 грн. за період з січня 2023 по лютий 2023.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву від 12.05.2023 за вих. №12/0407 відповідач визнав заявлені позивачем до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство зазначає, що вони є вірними, відповідають вимогам законодавства, а отже 3% річних в сумі 23 667,02 грн. та інфляційні втрати в сумі 52 838,28 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються відповідача.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців, судом встановлено наступне.

В обґрунтування надання розстрочки виконання рішення суду відповідач посилається на те, що позивач має абсолютне право на отримання боргу та Відповідач жодним чином не відмовляється від наявності такого боргу та зобов`язання його сплачувати, але частками, щоб не погіршити фінансового стану жодної зі сторін. Відповідач зазначав, що в нього існує чимала як кредиторська так і дебіторська заборгованість. У зв`язку із воєнним станом відповідач втратив основні важелі тиску на Споживачів-боржників (такі як відключення/обмеження водопостачання). Рівень оплат наразі критично низький, а окрім оплат за надані послуги у відповідача інших доходів немає. У відповідача відсутня вина, оскільки заборгованість перед позивачем у відповідача виникла виключно через збройну агресію рф, яка потягла за собою вищенаведені негативні наслідки у фінансовому плані. Фінансовий стан підприємства просто не дозволяє сплачувати досить значні суми одним платежем, саме тому Відповідач намагався протягом усього періоду хоча і малими частками погасити наявний борг перед позивачем. Отже, у зв`язку з незадовільним фінансовим станом підприємства та відсутністю платежів від споживачів, відповідач не має можливості виконати рішення суду шляхом сплати одним платежем всієї суми заборгованості. Фінансової підтримки від органів місцевого самоврядування відповідач не отримує. Наразі підприємство знаходиться на межі банкрутства, що у подальшому призведе до припинення водопостачання у Запорізькому районі, а отже й екологічну та гуманітарну катастрофу та відповідно припинення нормального функціонування органів ДСНУ та ЗСУ у відповідних районах. Крім того, 25.05.2023 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження відносно відповідача та здійснено заходи щодо арешту коштів на рахунках КП «Облводоканал» ЗОР на загальну 7 598 802,92 грн.

Представник позивача заперечив щодо задоволення вказаного клопотання зазначивши, що відповідачем не обґрунтовано необхідність надання рострочення саме на максимально можливий строк 12 місяців та доказів на підтвердження того, що заборгованість дійсно буде сплачуватись в строки, заявлені відповідачем. Також позивачем надано до матеріалів справи Баланс КП «Водоканал» (Звіт про фінансовий стан на 31.12.2022) та Звіт про фінансові результати КП «Водоканал» (звіт про сукупний дохід) за 2022 рік. Відповідач посилається на відкрите приватним виконавцем Безмагоричних М.А. виконавче провадження № 71890059, боржник КП «Облводоканал» ЗОР, стягувач - ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та арешт майна в рамках ВП. Проте, враховуючи положення п.2 ч.2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» та те, що відповідач є комунальним підприємством, тому відповідно до вказаного Закону приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішенця відносно такого боржника. Однак, КП «Облводоканал» ЗОР в своїх запереченнях не повідомляє про заходи щодо оскарження відкриття виконавчого провадження № 71890059 та накладеного в рамках цього ВП арешту на кошти боржника. У зв`язку з арештом коштів не відбуваєтеся втрата платоспроможності, як про це зазначає в запереченнях відповідач. Платоспроможність - економічна категорія, що означає здатність, фізичної або юридичної особи виконувати свої фінансові зобов`язання, а арешт коштів - це операція, яка полягає в обмеженні прав власника користуватися грошовими коштам на його рахунку. На підставі викладеного, позивач просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду.

Стаття 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених відповідною статтею ГПК України не вимагається. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

На підтвердження своїх доводів, відповідач надав до матеріалів справи Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002489 від 28.12.2022 стосовно правової кваліфікації правопорушення за ч. 1 ст. 438 КК України, з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. В період часу з 24.02.2022 по теперішній час невстановлені особи з числа військовослужбовців збройних сил російської федерації в порушення законів та звичаїв війни, діючи умисно захопили будівлі та частково знищили майно об`єкту критичної інфраструктури КП Облводоканал ЗОР (), а саме: Експлуатаційний цех по водопостачанню Західного групового водоводу (смт. Якимівка Мелітопольського райну Запорізької області), Василівський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення (м Василівка, Василівського району Запорізької області), Таврійський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення (м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області), Великобілозерський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення (с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області), Куйбишевський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення (смт. Більмак Пологівського району Запорізької області), Розівський експлуатаційний цех водопостачання та водовідведення (с. Розівка, Пологівського району Запорізької області), крім того артилерійськими та ракетними обстрілами пошкодили споруди і майно Степногірського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення (смт. Степногірськ, Запорізької області) та Вільнянського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення, тим самим завдали майнову шкоду, сума якої встановлюється.

Також відповідачем надано довідку про стан дебіторської заборгованості за період з 01.01.2022 по 01.04.2023, довідку про стан розрахунків за надані послуги з водопостачання та водовідведення та абонентське обслуговування КП Облводоканал ЗОР станом на 01.05.2023; інформацію про залишки грошових коштів на розрахункових рахунках станом на 12.05.2023 згідно якої на рахунку підприємства обліковується лише 208 236,51 грн.; Баланс (Звіт про фінансовий результат) на 31.03.2023; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2022 рік, у якому вказано, що прибуток відповідач не отримав (рядок 2350), чистий збиток становить 60 222 тис. грн. (рядок 2355) та інші доходи (код рядка 2241) в розмірі 58 978 тис.грн.; Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2022; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за I Квартал 2023, у якому відображено, що прибуток не отримано (рядок 2350), чистий биток за 3 місяці склав 48 585 тис. грн. (рядок 2355).

КП Водоканал в обґрунтування свого фінансового стану надано Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2022 рік, з якого вбачається, що валовий: прибуток відсутній, збиток становить 61 798 тис. грн. Враховуючи отримання цільової допомоги від органу місцевого самоврядування (код рядка 2120) в розмірі 264,703 тис. грн. прибуток склав 9 761 тис. грн. При цьому за попередній рік збиток КП «Водоканал» склав 107482 тис. грн.

Враховуючи наведені КП «Облводоканал» ЗОР обставини, якими підприємство обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, подані сторонами в підтвердження їх важкого матеріального становища, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану відповідача, що в свою чергу може призвести до зупинки діяльності підприємства та невиплати заробітної плати працівникам підприємства, з метою забезпечення реального виконання рішення суду та дотримання балансу інтересів обох сторін, враховуючи заперечення КП «Водоканал» та також знаходження його у важкому фінансовому становищі, а також воєнний стан в Україні та ситуацію у Запорізькій області протягом 2022 року та на даний час, відповідний рівень розрахунків населення за отримані послуги водопостачання та водовідведення, суд зазначає, що вказані обставини є тими конкретними винятковими обставинами, в розумінні ст. 331 ГПК України, які ускладнюють одночасне та повне виконання судового рішення у справі № 908/1365/23, та дійшов висновку про задоволення клопотання КП «Облводоканал» ЗОР частково, розстрочивши виконання рішення суду строком на 6 місяців.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240, 241, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, буд. 129-А, м. Запоріжжя, 69005; ) на користь Комунального підприємства Водоканал (вул. Святого Миколая, буд. 61, м.Запоріжжя, 69002; ) загальну суму заборгованості в розмірі 7 282 666,54 грн., яка складається з: суми основного боргу в розмірі 7 177 366 (сім мільйонів сто сімдесят сім тисяч триста шістдесят шість) грн. 39 коп., пені в розмірі 28 794 (двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 85 коп., 3% річних в розмірі 23 667 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят сім) грн. 02 коп., інфляційних втрат в розмірі 52 838 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 28 коп., розстрочивши виконання судового рішення строком на 6 (шість) місяців, зі сплатою щомісячно рівними частинами по 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., а в останній місяць - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 79 коп., до останнього числа кожного місця, а саме: до 31.08.2023 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., до 30.09.2023 - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., до 31.10.2023 - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., до 30.11.2023 - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., до 31.12.2023 - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп., до 31.01.2024 - 1 213 777 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 79 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, буд. 129-А, м. Запоріжжя, 69005; ) на користь Комунального підприємства Водоканал (вул. Святого Миколая, буд. 61, м.Запоріжжя, 69002; ) витрати по платі судового збору в сумі 109 240 (сто дев`ять тисяч двісті сорок) грн.00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено: 07.08.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.