РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2023Справа № 910/7687/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" (м. Київ)

про стягнення 216.165,88 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "СУ 630" про стягнення 216.165,88 грн, з яких:142.930,59 грн заборгованості за договором поставки №08/10-18-2 від 08.10.2018, 14.293,06 грн пені, 1.429,31 грн штрафу, 50.311,57 грн інфляційних втрат та 7.201,35 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Відповідач копію цієї ухвали Господарського суду міста Києва отримав 19.06.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" (відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 08/10-18-2 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити продукцію: будівельні матеріали (Товар).

Додатковою угодою № 1 від 07.10.2020 до Договору строк його дії було продовжено до 08.10.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому сторони погодили, що якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за Договором. Доцільно зазначити, що таких письмових звернень не надсилала жодна із сторін, тож Договір діє.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що протягом 2018-2021 років він поставляв відповідачу Товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними, а Покупець оплачував його по мірі можливості за окремими рахунками та згідно з підписаними Актами звірки розрахунків, тож позивач зараховував кошти в хронологічному порядку.

Взаємовідносини між сторонами щодо поставки товарів були тривалими, при чому станом на 31.12.2020 сторони погодили та підписали Акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем у сумі 277.965,77 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року Постачальником було поставлено Товар на суму 211.569,75 грн, а Покупцем сплачено 221.231,95 грн; у лютому 2021 року було поставлено Товар на суму 19.145,48 грн, сплачено - 576 грн; у березні 2021 року поставлено Товар на суму 567.187,65 грн, а відповідачем було сплачено всю попередню заборгованість та здійснено авансування оплати наступних поставок, тож за результатами звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2021 існувала переплата відповідача за Договором у розмірі 367.258,74 грн. У квітні 2021 року Постачальник поставив Товар на суму 2.457.026,71 грн, з яких оплачено було 937.384,93 грн; у травні 2021 року було поставлено Товар на суму 50.818,65 грн, а відповідачем здійснена оплата на суму 622.767,54 грн; у червні 2021 поставлено Товар на суму 591.457,50 грн, оплачено - на суму 825.984,00 грн; у липні 2021 року поставлено товар на суму 16.707,37 грн, сплачено - 108.150,36 грн. Станом на 31.07.2021 сума боргу складала 254.464,66 грн.

Останні поставки Товару Постачальником були здійснені в серпні 2021 року на суму 199.519,49 грн, з яких було сплачено 196.502,40 грн. Станом на 31.08.2021 сторонами була погоджена сума заборгованості з Договором у розмірі 257.481,75 гривень, що відображено в Акті звірки взаєморозрахунків на цю дату.

Позивач вказує, що після погодження суми боргу станом на 31.08.2021 Покупець Товар у Постачальника більше не замовляв, на початку вересня 2021 року здійснив 5 платежів на загальну суму 114.551,16 грн та погасив ще частину заборгованості, однак повністю борг не сплатив.

Таким чином, за доводами позивача починаючи з 10.09.2021 сума боргу відповідача не змінювалась та становить 142.930,59 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків ..

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за Договором з 10.09.2021 і до теперішнього часу є незмінною та становить 142.930,59 грн.

Оскільки відповідачем зобов`язання зі сплати позивачу грошових коштів у розмірі 142.930,59 грн належним чином в обумовлений сторонами строк не виконано, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, а також 14.293,06 грн пені, 1.429,31 грн штрафу, 50.311,57 грн інфляційних втрат та 7.201,35 грн 3% річних.

Відповідно до п. 8.4. Договору в разі порушення строків остаточної оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення. У разі прострочення оплати понад 30календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 1% від суми заборгованості. Загальний розмір пені не повинен перевищувати 10% від суми заборгованості.

Пунктом 8.5. Договору сторони встановили, що неустойки/штрафи за цим Договором стягуються за весь період прострочення без урахування норми частини 6 ст. 232 ГК України стосовно обмеження такого строку шістьма місяцями.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 4-Б; ідентифікаційний код 41947434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 12; ідентифікаційний код 38689044) 142.930 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять) грн 59 коп. заборгованості, 14.293 (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто три) грн 06 коп. пені, 1.429 (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять) грн 31 коп. штрафу, 50.311 (п`ятдесят тисяч триста одинадцять) грн 57 коп. інфляційних втрат, 7.201 (сім тисяч двісті одну) грн 35 коп. 3% річних та 3.242,49 (три тисячі двісті сорок дві) грн 49 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко