СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Харків Справа №922/771/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача (в режимі відеоконференції) Токар Олена Анатоліївна, за довіреністю №0184 від 10.02.2023 року (за наявності технічних причин у судовому засіданні участі не приймав);

відповідача Старостіна О.Ю. (адвокат), свідоцтво серія ЗР№21/2099 від 28.05.2019 року, ордер серія АХ№1142472 від 02.08.2023 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 (вх.№1034Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23,

за позовом Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628, м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК Квант», м.Харків,

про стягнення 264153,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628 звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК Квант» про стягнення 264153,23 грн. заборгованості.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг, наданих за договором №2021/2 про надання послуг з вивезення відходів комунальних змішаних, ліквідації стихійних звалищ в місті Полтава від 19.05.2021 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23 (повний текст складено 05.05.2023 року, суддя Калантай М.В.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- в порядку ч.3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через систему відеоконференцзв`язку «EasyСon»);

- визнати поважними причини неподання до суду доказів разом з поданням позовної заяви, приєднати до матеріалів справи №922/771/23 та дослідити подані в суді першої інстанції в якості письмових доказів - копії подорожніх листів вантажного автомобіля Полтавського КАТП-1628 за період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року на підтвердження факту надання позивачем послуг за договором №2021/2 від 19.05.2021 року;

- задовольнити апеляційну скаргу Полтавського КАТП-1628 та скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23;

- прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК Квант» на користь Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 заборгованість в розмірі 264153,25 грн.;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшовши висновку стосовно того, що факт надання позивачем послуг за договором №2021/2 від 19.05.2021 року за спірний період повинен підтверджуватись лише певною сукупністю доказів, не дослідив в повному обсязі наявні в матеріалах справи докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності й вірогідності, а не достатності. Скаржник помилковими вважає висновки місцевого господарського суду, що доводи позивача про замовлення відповідачем та надання йому послуг за договором №2021/2 від 19.05.2021 року у період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року, за які він здійснив нарахування спірної заборгованості, мають бути підтверджені лише сукупністю певних документів. При цьому, помилковий висновок зумовлений не дослідженням письмових доказів - підписаних актів приймання-передачі наданих послуг за спірним договором, платіжних доручень щодо оплати відповідачем послуг тощо.

Апелянт вказує, що ТОВ «ДБК Квант» не надано належних та допустимих письмових доказів, у тому числі на підтвердження факту стосовно того, що відповідачем станом на 20.05.2022 року послуги не замовлялися, а також було вичерпано кошти та об`єми робіт, передбачені тендером на прибирання м.Полтава, укладеним з УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Щодо не підписання нарядів-завдань відповідачем, то позивач вказує, що відповідні документи надсилались на адресу відповідача, проте останній ігнорував покладений на нього обов`язок, не отримував поштову кореспонденцію та ухилявся від їх підписання.

Не погоджується апелянт з висновками суду першої інстанції щодо податкової накладної та щодо акту приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року і вважає, що відповідні висновки здійснені судом з порушенням норм права.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23. Встановлено строк на протязі якого відповідач має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання на 26.06.2023 року (в режимі відеоконференції) і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/771/23.

Вказана ухвала суду була направлена на адреси сторін засобами поштового зв`язку і отримана ними, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

08.06.2023 року матеріали справи №922/771/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

22.06.2023 року від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання (вх.№7242), в якому повідомляє про неможливість прийняти участь у судовому засіданні через зайнятість в іншому судовому засіданні і просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи за апеляційною скаргою Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 відкладено на 02.08.2023 року на 10:40 год. Враховуючи, що позивач наполягав на проведені судового засідання в режимі відеоконференції, то проведення судового засідання 02.08.2023 року ухвалено здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon». Роз`яснено учасникам справи, що проведення судового засідання у режимі відеоконференції не обмежує їх у праві прийняти участі у судовому засіданні саме у приміщенні суду. Запропоновано учасникам справи визначитись з явкою у судове засідання (можливість його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам засобами поштового зв`язку і отримана ними, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого відправлення.

Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну не надав, однак у судовому засіданні 02.08.2023 року усно пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року за клопотанням позивача ухвалено забезпечити участь його представника у судовому засіданні призначеному на 02.08.2023 року на 10:40 год. у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon».

Проте, 02.08.2023 року не вдалося зв`язатися з представником позивача Токар О.А. за допомогою відеоконференцзв`язку у справі №922/771/23 про що складено акт №12-33/157.

В ухвалі від 26.06.2023 року суд попереджав учасників справи, що відповідно до частини четвертої статті 197 ГПК України, пункту 5 розділу І Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач є апелянтом у справі і у скарзі ним викладено позицію у справі, а також те, що явка позивача у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 19.05.2021 року між відповідачем, як генпідрядником, та позивачем, як підрядником, укладено договір №2021/2 про надання послуг з вивезення відходів комунальних змішаних, ліквідації стихійних звалищ в місті Полтава (надалі - договір), за умовами якого підрядник зобов`язався у 2021 році надати генпідряднику послуги (вивезення та захоронення загальноміського сміття, ліквідація стихійних звалищ, очищення проїжджої частини доріг та інших територій від снігу, вивезення опалого листя, обслуговування біотуалетів, ліквідація аварійних затоплень по заявках генпідрядника), а генпідрядник - прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 3.2 договору сторони встановили тарифи на послуги з вивезення та захоронення загальноміських відходів.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати генпідрядником рахунку-фактури, пред`явленого підрядником, (далі - рахунок) шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок підрядника два рази на місяць, 2-гої та 4-тої декади, протягом 5 календарних днів після підписання акту приймання-передачі сторонами.

Розрахунки за надані послуги здійснюються за фактом їх надання.

До рахунка-фактури додається акт приймання-передачі наданих послуг (далі акт), який повинен бути підписаний генпідрядником, скріплений печаткою та повернутий підряднику протягом 5 календарних днів.

До акту приймання-передачі додаються:

- один екземпляр нарядів-завдань за кожен день роботи техніки та персоналу, підписаний у повноваженою особою та скріплений печаткою генпідрядника;

- розрахунок обсягів та вартості послуг підрядника за розрахунковий період (частина місяця, календарний місяць) для поетапної оплати генпідрядником наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.4 договору у випадку неповернення генпідрядником підписаного акту приймання-передачі наданих послуг протягом п`яти календарних днів з моменту його отримання та при відсутності письмових претензій протягом цих днів, послуги вважаються наданими в повному обсязі і належної якості, а генпідрядник проводить оплату згідно з наданим рахунком по цьому акту у терміни, наведені в пункті 4.1 цього договору.

За умовами п. 5.3 договору планування випуску техніки та персоналу, погодження маршрутів руху спецавтотранспорту по вулицях (районах) міста, здійснюється генпідрядником в переддень виїзду до 12:00 шляхом надання підряднику письмових заявок, листів, факсограм, e-mail тощо.

Пунктом 6.1.4 договору визначено обов`язок генпідрядника приймати надані послуги, підписати акт приймання-передачі, повернути його підряднику та оплатити надані послуги протягом п`яти календарних днів.

Додатковою угодою №1 від 01.01.2022 року сторонами продовжено термін дії договору на наступний 2022 рік. А також зазначено, що дана додаткова угода діє до укладення нового договору про співробітництво.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладаючи додаткову угоду 01.01.2022 року сторони мали можливість за взаємною згодою продовжити строк дії договору, який закінчувався 31.12.2021 року, на 2022 рік. При цьому, оскільки новий договір про співробітництво, який вказаний у додатковій угоді №1 від 01.01.2022 року, у справі відсутній, то договір №2021/2 від 19.05.2021 року діяв у 2022 році.

Позивач вказує, що ним на підставі умов договору за період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року було надано відповідачу послуги на загальну суму 264153,25 грн. з ПДВ.

На підтвердження даної обставини позивач надає складені ним в односторонньому порядку наряди-завдання за період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року, а також акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року на суму 264153,25 грн.

Вказані наряди-завдання містять найменування послуги, час, протягом якого послуга надавалася, вказівку на відповідний кілометраж. Проте, додані до позову наряди-завдання не містять підписів відповідальних осіб ані позивача, ані відповідача та відбитків їх печаток.

Акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року підписаний тільки позивачем.

Позивач вказував, що вищевказані документи складені ним одноосібно та разом із рахунком на оплату №22700 від 31.05.2022 року та розрахунком обсягів та вартості послуг до акту №18 були направлені на адресу відповідача, що підтверджується листом №1638/1 від 30.11.2022 року, а також поштовим фіскальним чеком від 06.12.2022 року, накладною №639 від 06.12.2022 року, описом вкладення від 06.12.2022 року.

Лист №1638/1 від 30.11.2022 року не був отриманий відповідачем та повернувся позивачу за закінченням терміну зберігання.

06.12.2022 року позивач направив відповідачу претензію №1635 від 30.11.2022 року, в якій вимагав погасити заборгованість за договором, однак і вона не була вручена відповідачу та повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання.

Також в матеріалах справи наявний адресований відповідачу лист позивача №1745 від 26.12.2022 року, до якого також додавалися підписаний лише позивачем акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року, рахунок на оплату №22700 від 31.05.2022 року та розрахунок обсягів та вартості послуг.

Даний лист, згідно наявної на ньому відмітки, було вручено представнику відповідача Перев`язко М.З.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом у даній справі про стягнення з відповідача на свою користь 264153,23 грн. заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проаналізувавши умови договору, суд приходить до висновку, що сторонами було погоджено наступний порядок його виконання:

1) Перший етап, протягом якого відповідач в переддень надання відповідних послуг:

- готує попереднє замовлення на відповідні послуги (п.2.3 договору);

- планує випуск техніки та персоналу, погодження маршрутів руху шляхом надання позивачу письмових заявок, листів факсограм, e-mail тощо (пункт 5.3 договору);

- планує та надає у письмовій формі план організації робіт, необхідної техніки, організації маршрутів (пункт 6.1.2 Договору).

2) Другий етап, на якому послуги фактично надаються позивачем. При цьому, оскільки послуги надаються щоденно (пункт 5.1 договору), відповідач щоденно підписує наряди-завдання по наданих послугах, скріплюючи їх своєю печаткою (пункт 6.1.3 договору).

3) Третій етап, на якому позивач на підставі підписаних відповідачем нарядів-завдань, складає акт приймання-передачі та направляє його відповідачу. При цьому, такі наряди-завдання на момент виставлення рахунку відповідачу мають бути підписані відповідачем та скріплені його печаткою (пункти 4.2, 6.1.3 договору).

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок, що доводи позивача про замовлення відповідачем та надання йому послуг за договором у період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року, за які він здійснив нарахування спірної заборгованості, мають бути підтверджені сукупністю документів (доказів).

Так, наразі в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у спірному періоді направляв позивачу попередні замовлення на надання послуг, надавав письмові заявки щодо випуску техніки та персоналу, погодження маршрутів руху, а також надавав у письмовому вигляді план організації робіт.

Пунктом 6.4.3 договору позивачу надано право вимагати від відповідача надання попередньої щоденної заявки для планування випуску та роботи транспорту та персоналу на наступний день (надання своєчасних заявок, запитів, тощо). Однак докази того, що позивач скористався таким правом і відповідач йому у цьому відмовив, матеріали справи не містять.

Тобто, позивачем не доведено факт замовлення відповідачем послуг за договором у період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року.

Також у справі відсутні підписані відповідачем щоденні наряди-завдання, які підтверджували б фактичне надання йому послуг за договором у спірний період.

Зі змісту пункту 4.2 договору вбачається, що позивач мав надати відповідачу до сплати рахунок-фактуру разом із актом приймання-передачі наданих послуг та підписаними відповідачем нарядами-завданнями.

Зазначене свідчить, що, по-перше, відповідні наряди-завдання мали бути підписані відповідачем до моменту складання рахунку на оплату та акту приймання-передачі наданих послуг, а по-друге, що саме на підставі підписаних нарядів-замовлень позивач мав право визначати обсяг та вартість наданих послуг.

Проте у даному випадку, позивач виставив рахунок №22700 від 31.05.2022 року та склав акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року на підставі складених ним самим щоденних нарядів-завдань, які не були підписані відповідачем.

Зважаючи на відсутність у справі передбачених договором попередніх замовлень відповідача, його письмових заявок, планів організації робіт, складених у письмовій формі, а також підписаних відповідачем нарядів-замовлень, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що сам лише акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року не може бути визнаний належним доказом надання відповідачу послуг в розмірі 264153,25 грн.

Фактично позивач самостійно визначив перелік робіт які необхідно здійснити, їх обсяг, оформив відповідні документи, а після виставив рахунок на оплату відповідачу. Тобто, позивач перейняв на себе повноваження замовника і виконавця, хоча умовами договору чітко визначено які дії та хто має вчинити і яка їх послідовність. Переймаючи на себе повноваження замовника у спірних правовідносинах позивач таким чином позбавив відповідача певної свободи волевиявлення, яка була передбачена за договором. При цьому формуючи наряди-завдання відповідач як замовник оцінює об`єктивні так і суб`єктивні фактори щодо обсягу послуг, які підлягають замовленню і опосередковано щодо спроможність виконання зустрічного обов`язку по сплаті, зокрема щодо розміру оплати. Позивач вчиняючи відповідні дії самостійно - щодо формуванню нарядів-завдань, нав`язує таким чином свої послуги і об`єми таких послуг і опосередковано на розмір оплати.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідач протягом 5-ти днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року не надав будь-яких письмових претензій, а тому в силу умов пункту 4.4 договору зобов`язаний оплатити вказану в акті заборгованість, то матеріали справи не містять доказів, що відповідач до моменту подання позову був обізнаний зі змістом даного акту.

Так, направлені поштою лист №1638/1 від 30.11.2022 року та претензія №1635 від 30.11.2022 року не були вручені відповідачу та повернулися позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Лист №1745 від 26.12.2022 року був переданий особі (Перев`язко М.З.), щодо якої у справі відсутні будь-які докази наявності у неї повноважень на представництво інтересів ТОВ «ДБК Квант» чи на отримання пошти від імені цього товариства, або будь-якої пов`язаності з відповідачем. Ґрунтуючись лише на припущеннях позивача про те, що вказана особа могла бути залучена на певних підставах для отримання документа для відповідача, не може вважати доведеним факт вручення даного листа уповноваженому представнику відповідача.

Неотримання відповідачем акту приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2022 року, необізнаність з його змістом, об`єктивно унеможливлювала надання будь-яких претензій проти цього акту.

Таким чином, положення пункту 4.4 договору щодо наслідку ненадання претензії проти акту не можуть бути застосовані у даному випадку.

Наявний у справі акт звірки взаємних розрахунків за період 19.05.2021 року по 31.12.2022 року, який позивач направляв відповідачу разом із претензією №1635 від 30.11.2022 року, відповідачем не підписаний, а тому не може підтверджувати наявність боргу.

Також не є належним та безспірним доказом існування заборгованості складена позивачем податкова накладна №1978 від 31.05.2022 року, оскільки вона є документом податкової звітності самого позивача, а тому не може підтверджувати згоду відповідача із наявністю спірної заборгованості.

Щодо вимоги апелянта, викладеної у скарзі про визнання поважними причин неподання до суду доказів разом з поданням позовної заяви, приєднати до матеріалів справи №922/771/23 та дослідити подані в суді першої інстанції в якості письмових доказів - копії подорожніх листів вантажного автомобіля Полтавського КАТП-1628 за період з 21.05.2022 року по 31.05.2022 року на підтвердження факту надання позивачем послуг за договором №2021/2 від 19.05.2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, через місяць після відкриття провадження у даній справі, позивач надав до суду першої інстанції клопотання №0458 про приєднання доказів, а саме: копій подорожніх листів вантажного автомобіля, складених позивачем у травні 2022 року.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 року у поновленні пропущеного процесуального строку на подання додаткових доказів, доданих до клопотання №0458 від 31.03.2023 про приєднання доказів відмовлено. Клопотання №0458 від 31.03.2023 Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 про приєднання доказів та додані до нього документи - залишено без розгляду.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, позивач відповідну ухвалу суду першої інстанції не оскаржує. Тобто висновок про не прийняття відповідних доказів є чинним і відповідні документи не покладались в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Наразі апелянтом не наведено винятковості випадку неподання доказів, що виключає можливість їх розгляду.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

З огляду на викладене, відповідна вимога скаржника викладена у скарзі щодо долучення до матеріалів справи додаткових доказів задоволенню не підлягає.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23 без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського комунального автотранспортного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2023 року у справі №922/771/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2023 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук