РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2023Справа № 910/14841/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Шокало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Полтавського державного аграрного університету (вулиця Сковороди, будинок 1/3, місто Полтава, 36003)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вулиця Шолуденка, будинок 1, місто Київ, 04116)

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (проспект Любомира Гузара, будинок 44, місто Київ, 03065)

про зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Ільмухіна Т.Ф.

Від третьої особи: Даниляк О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Полтавський державний аграрний університет звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зобов`язання вчинити дії, а саме: здійснити реєстрацію Полтавського державного аграрного університету в реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи з 1 грудня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Крім того, в порядку статті 50 ГПК України залучено до участі у розгляді справи третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України". Підготовче засідання призначено на 01.03.2023.

09.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

13.02.2023 через електронну пошту суду від третьої особи надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

21.02.2023 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 задоволено клопотання ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про участь його представника в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі ВКЗ.

Представник позивача у підготовче засідання 01.03.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом у підготовчому засіданні 01.03.2023 постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 29.03.2023.

28.03.2023 через електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

29.03.2023 через електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

Представник позивача у підготовче засідання 29.03.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 29.03.2023 подавав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач повторно не з`явився у підготовче засідання.

Суд у підготовчому засіданні 29.03.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Крім того, суд у підготовчому засіданні 29.03.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.04.2023.

03.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

14.04.2023 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у підготовче засідання 17.04.2023 не з`явився.

Представник відповідача у підготовчому засідання 17.04.2023 заперечував проти відкладення підготовчого засідання.

Представник третьої особи у підготовчому засідання 17.04.2023 покладався на розсуд суду щодо розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Судом у підготовчому засіданні 17.04.2023 без виходу до нарадчої кімнати повернуто без розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки вказане клопотання не підписано заявником та не скріплено власним електронним цифровим підписом заявника, тобто є таким, що не підписане уповноваженою особою.

Судом у підготовчому засіданні 17.04.2023 без виходу до нарадчої постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.05.2023.

26.04.2023 засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача надійшли заперечення.

Представники позивача та третьої особи у підготовче засідання 10.05.2023 не з`явилися.

09.05.2023 через електронну пошту суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.05.2023, без участі представника.

10.05.2023 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.05.2023, без участі представника.

Суд у підготовчому засіданні 10.05.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про повернення клопотання №27/59-17 від 10.05.2023, яке надійшло на електронну пошту суду, без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Представник відповідача 10.05.2023 у підготовчому засіданні заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач повторно не з`явився у підготовче засідання.

Суд у підготовчому засіданні 10.05.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні усного клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/14841/22 до судового розгляду по суті на 19.06.2023.

19.06.2023 представником відповідача через відділ діловодства суду було подане клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 19.06.2023 представники позивача та третьої особи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 19.06.2023 оголошувалася перерва до 10.07.2023.

У судове засідання 10.07.2023 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 10.07.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) і Полтавським державним аграрним університетом (споживач) було укладено договір № 15-1298/21-БО-Т постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що всього ціна газу за 1 000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 554,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору постачання газу за цим договором здійснюється виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГРС.

У силу пп. 2 п. 6.4 договору постачальник зобов`язаний забезпечити відповідно до вимог Кодексу ГТС своєчасну реєстрацію споживача у реєстрі при дотриманні споживачем умов цього договору.

Договір набирає чинності з дати його укладення і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1 договору).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив, що Університетом були надані ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" всі необхідні документи для своєчасної реєстрації позивача в реєстрі споживачів постачальника, а саме: 25.10.2021 - пакет документів для підписання договору постачання природного газу, 01.12.2021 - картка контрагента, а також інформація щодо об`ємів споживання природного газу, яка направлялась позивачем 01.12.2021 та оновлювалася останнім 16.12.2021.

Однак, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" здійснило реєстрацію Полтавського державного аграрного університету в реєстрі споживачів постачальника лише з 24.12.2021, тобто аж через 31 день після укладення договору постачання природного газу, унаслідок чого з 01.12.2021 по 23.12.2021 газ постачався Університету за ринковими цінами. Так, попри наявність чинного договору з постачальником «останньої надії» - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», Університету за період 01.12.2021 - 23.12.2021 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» було виставлено рахунок на оплату вартості поставленого газу у сумі 6 169 751,31 грн, вимога про стягнення якої, а також нарахованих на неї сум пені, 3% річних та інфляційних втрат наразі є предметом судового розгляду у справі № 917/903/22 Господарського суду Полтавської області.

Отже, унаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення позивача до реєстру споживачів постачальника Університет фактично був позбавлений можливості купувати газ з 01.12.2021 по 23.12.2021 за гарантованою державою ціною - 16 554,00 грн/куб.м.

Вказані обставини слугували підґрунтям для звернення Університету до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи з 1 грудня 2021 року.

Власні заперечення проти задоволення заявленого позову ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» аргументувало таким:

- споживач, який має 2 та більше точок комерційного обліку природного газу, має право укладати договори постачання природного газу з різними постачальниками на різні точки комерційного обліку. Інформаційна платформа Оператора ГТС надає можливість реєстрації таких споживачів виключно окремо по кожному об`єкту (вузлу обліку газу) із зазначенням ЕІС-кодів точок обліку.

При цьому чинне законодавство не наділяє ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальника, повноваженнями на самостійне визначення відносно таких споживачів, по яких саме точках комерційного обліку необхідно здійснювати постачання природного газу за укладеним договором.

Так, уже після укладення договору листом № 599 від 01.12.2021 позивач повідомив відповідача про те, що в інформаційній платформі Оператора ГТС ЕІС-код споживача - Полтавського державного аграрного університету, зареєстровано в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання). У зв`язку з чим позивач надавав відповідачу перелік об`єктів, по яких здійснюватиметься постачання природного газу саме за договором № 15-1298/21-БО-Т від 22.11.2021: 1) ЕІС-код споживача - 56XS00004PU0E004, ЕІС-код точки обліку - 56ZS26I04PU0E010 - інший постачальник; 2) ЕІС-код споживача - 56XS00004PU0E004, ЕІС-код точки обліку - 56ZS26I04PU0E03Х - договір № 15-1298/21-БО-Т.

У подальшому листом № 623 від 16.12.2021 позивач просив відповідача включити до переліку об`єктів, по яких здійснюється постачання природного газу за договором № 15-1298/21-БО-Т, і об`єкт, якому присвоєно ЕІС-код точки обліку 56ZS26I04PU0E010.

Отже, матеріалами справи свідчать, що згода на реєстрацію обох вузлів обліку природного газу в інформаційній платформі Оператора ГТС за відповідачем з 01.12.2021 була надана позивачем лише 16.12.2021.

У п. 7 розд. IV Правил постачання зазначено, що зміна постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється протягом періоду, що не перевищує 21 день з моменту ініціювання споживачем (чи за дорученням споживача його постачальником) зміни постачальника.

Враховуючи, що інформація в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання) природного газу при укладенні договору від 22.11.2021 споживачем постачальнику не надавалась, а також беручи до уваги, що лист № 623 від 16.12.2021 було отримано ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» 17.12.2021, то реєстрацію Університету в інформаційній платформі Оператора ГТС в реєстрі споживачів відповідачем було забезпечено з 24.12.2021, тобто у строк, визначений чинним законодавством;

- позивачем обрано неефективний спосіб судового захисту. Положення Кодексу ГТС передбачають включення споживача до реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді, яким є період у майбутньому, та не передбачають порядку здійснення коригувань і внесення даних після завершення звітного періоду. Як вбачається з матеріалів справи, з 01.12.2021 по 23.12.2021 (включно) в Університету був інший постачальник природного газу - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», з ресурсу якого позивачем і здійснювався відбір газу. Тому навіть якщо суд зобов`яже ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» здійснити реєстрацію позивача в інформаційній платформі Оператора ГТС з 01.12.2021, то таке рішення суду неможливо буде виконати, враховуючи, що як правова, так і технічна можливість ретроспективної реєстрації в інформаційній платформі за період, котрий уже минув, виключається, а також беручи до уваги, що сама по собі така реєстрація не призведе до фізичного постачання природного газу позивачу відповідачем у зазначеному минулому періоді, а, відповідно, і до реального поновлення прав та законних інтересів позивача також.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Необхідно враховувати, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії", пункт 32 рішення від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України"), тобто у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як визначено ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у частинах 1 та 2 ст. 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосудця, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п. 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

З урахуванням предмета та підстав позову суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №369/10789/14-ц).

У цій справі позивач просить суд зобов`язати ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" здійснити його реєстрацію в реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора ГТС з 1 грудня 2021 року, а саме у період з 01.12.2021 по 23.12.2021 (включно).

При цьому позивач зазначає про порушення його права купувати газ з 01.12.2021 по 23.12.2021 за гарантованою державою ціною, оскільки ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" не забезпечило відповідно до вимог Кодексу ГТС та умов укладеного договору своєчасної реєстрації позивача у реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора ГТС.

Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС розрахунковий період - газова доба (D) та/або газовий місяць (М), що складається з газових діб (D), в якій (якому) буде здійснюватися (здійснено) надання послуг транспортування природного газу та відповідно до якої (якого) будуть здійснюватися певні процедури, передбачені цим Кодексом, зокрема балансування обсягів природного газу, поданих та відібраних замовниками послуг транспортування природного газу в точках входу/виходу газотранспортної системи.

За приписами абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Абзацом 3 пункту 5 розділу І Правил постачання природного газу визначено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений споживач у відповідному періоді постачання.

Пунктом 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС унормовано, що інформаційна платформа повинна відображати по споживачу заброньовані постачальником (постачальниками) періоди постачання природного газу і дозволяти постачальнику реєструвати на інформаційній платформі період постачання природного газу відповідно до укладених зі споживачем договорів (додаткових угод), у тому числі без зазначення кінцевої дати.

Отже, положення Кодексу ГТС передбачають включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в Інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді, яким є період у майбутньому, та не передбачають порядку здійснення коригувань та внесення даних після завершення звітного періоду.

Дотримання вимог Кодексу ГТС є обов`язковим як для ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", так і для Оператора ГТС згідно з пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГТС.

Викладене вище свідчить про те, що навіть якщо суд зобов`яже ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" здійснити реєстрацію позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС з 1 грудня 2021 року, то таке рішення суду неможливо буде виконати, оскільки здійснення ретроспективної реєстрації в інформаційній платформі Оператора ГТС на минулий період Кодексом ГТС не передбачено, тобто обраний спосіб захисту не призведе до реального поновлення прав або законних інтересів позивача.

Крім того, даними інформаційної платформи Оператора ГТС (т. І, а.с. 168 - 181) підтверджується факт включення споживача з ЕІС-кодом 56XS00004PU0E004 у період з 01.11.2021 до 23.12.2021 до реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальника «останньої надії», як і факт віднесення природного газу, спожитого позивачем протягом спірного періоду, до ресурсу названого постачальника.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що саме по собі здійснення ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" дій щодо реєстрації позивача в інформаційній платформі Оператора ГТС з 01.12.2021 по 23.12.2021 жодним чином не призведене до постачання природного газу позивачу у зазначеному періоді, що вже минув, відповідачем, у зв`язку з чим і право та законний інтерес Університету, за захистом якого він звернувся до суду, відновлено не буде.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 травня 2023 року у справі № 910/3232/22.

Отже, ініціювання позивачем даного позову зводиться лише до того, що останній намагається встановити факт невиконання ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" зобов`язань за договором від 22.11.2021 щодо реєстрації його в реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора ГТС з метою захисту від пред`явленого до Університету позову у рамках іншої судової справи № 917/903/22.

Водночас вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення (постанова Верховного Суду від 04.09.2020 у справі №910/10764/19).

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем обрано спосіб захисту, який не є ефективним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що з огляду на дійсний зміст спірних правовідносин ефективним способом захисту у цьому випадку є вимога про стягнення грошових коштів, завданих неналежним виконанням свого зобов`язання відповідачем, зокрема неустойки та/або збитків, під час розгляду якої і підлягатимуть дослідженню та встановленню судом обставини щодо належного/неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки природного газу, на які наразі посилається позивач.

Крім того, лише наслідки розгляду саме такого спору можуть повністю та остаточно вичерпати конфлікт між сторонами спірних правовідносин та відновити права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.08.2023.

СуддяЛітвінова М.Є.