ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023м. ХарківСправа № 922/1703/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженеою відповідальністю "Абразив Груп", м.Запоріжжя
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини",м.Харків
про стягнення коштів 348 851,14 грн.
за участю представників:

позивача: Айдинян А.В., адвокат;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Абразив Груп" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення заборгованості у розмірі 348 851,14 грн., з яких 228 909,90 грн. сума боргу, 93 975,23 грн. інфляційне збільшення, 14 510,5 грн. % річних, 11 455,51 грн. пеня.

Також просить зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 228 909,90 грн., починаючи з 25.04.2023 до моменту виконання рішення суду за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРАЗИВ ГРУП» (). Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» () суми основного боргу нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем, як правонаступником ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №234/116-ВК від 13.04.2020 з додатковими угодами до нього.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.05.2023 відкрито провадження по справі №922/1703/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.06.2023 о 10:00.

09.06.2023 від позивача до суду надійшли письмові пояснення (вх.№ 14801), в яких наведено судову практику щодо нарахування 3 % річних на суму боргу до моменту виконання рішення суду.

Розгляд справи в підготовчому засіданні неодноразово відкладався задля забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи в умовах дії в Україні воєнного стану.

Протокольною ухвалою від 19.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.08.2023 р. о 13:20.

В призначеному на 16.08.2023 судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 202 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

13.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРАЗИВ ГРУП» (надалі-Позивач, Постачальник) та Державним підприємством «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником) було укладено Договір поставки № 234/116-ВК.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію («Вироби абразивні») у власність Замовника партіями, а Замовник зобов`язується прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Пунктом 1.2 встановлено, що найменування, номенклатура, кількість та ціна зазначаються у Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

13.04.2020 року сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору «Специфікація № 1» на загальну суму 498 675,10 грн.

01.09.2020 року укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 234/116-ВК від 13.04.2020, якою було доповнено Договір Специфікацією № 2 (Додаток № 2).

01.09.2020 року сторонами було підписано Додаток № 2 до Договору «Специфікація № 2» на загальну суму 1 842 779,10 грн.

Відповідно до п. 14.1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 р.

Додатковою угодою № 1 до Договору поставки № 234/116-ВК від 13.04.2020 п. 14.1 викладено в новій редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.03.2021 року».

Згідно з п.4.1 Договору Замовник здійснює оплату кожної партії продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю і кількістю.

В рамках вищевказаних взаємних зобов`язань у відповідності до умов вказаного договору, позивач поставив ДП «Електроважмаш» продукцію за наступними видатковими накладними, вартість поставленої продукції за якими не була сплачена відповідачем, а саме:

Згідно з Видатковою накладною № 2123 від 11.09.20 Позивач поставив, а Відповідач прийняв продукцію на загальну суму 41 765,46 грн. Видаткова накладна з боку Відповідача підписана Моісеєнко Т.О. за довіреністю № 921 від 11.09.2020

Згідно з Видатковою накладною № 2268 від 28.09.20 Позивач поставив, а Відповідач прийняв продукцію на загальну суму 2 137,30 грн. Видаткова накладна з боку Відповідача підписана Моісеєнко Т.О. за довіреністю № 961 від 25.09.2020

Згідно з Видатковою накладною № 3060 від 16.12.2020 Позивач поставив, а Відповідач прийняв продукцію на загальну суму 144 337,31 грн. Видаткова накладна з боку Відповідача підписана Моісеєнко Т.О. за довіреністю № 1222 від 15.12.2020

Згідно з Видатковою накладною № 273 від 04.02.21 Позивач поставив, а Відповідач прийняв продукцію на загальну суму 35 613,40 грн. Видаткова накладна з боку Відповідача підписана Моісеєнко Т.О. за довіреністю № 50 від 03.02.21 (

Згідно з Видатковою накладною № 301 від 08.02.21 Позивач поставив, а Відповідач прийняв продукцію на загальну суму 5 056,43 грн. Видаткова накладна з боку Відповідача підписана Моісеєнко Т.О. за довіреністю № 50 від 03.02.21.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позовної заяви за вищевказаними накладними складає 228 909,90 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору між сторонами було підписано видаткові накладні №2123 від 11.09.2020, №2268 від 28.09.2020, №3060 від 16.12.2020, №273 від 04.02.2021, №301 від 08.02.2021. Загальна вартість поставленої продукції за видатковими накладними складає 228 909,90 грн., яка так і не була оплачена.

05.10.2021 року Позивачем було надіслано вимогу до АТ «ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» на яку останній у листі № 261-22/452 від 09.12.2021 року повідомив про те, що при здійсненні процедури приєднання АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Українські енергетичні машини», зобов`язання перед позивачем будуть включені до передавального акту відповідно до бухгалтерського обліку АТ «Завод Електроважмаш».

Судом встановлено, що 08.09.2021 на підставі наказу Фонду державного майна України № 1570 АТ «Завод Електроважмаш» () припинено шляхом приєднання до акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» ().

Отже Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (надалі - відповідач) є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш".

Приймаючи до уваги, що матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення розрахунку за поставлену продукцію у строки визначені договором, суд дійшов висновку, що сума основного боргу у розмірі 228 909,90 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно відступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.10.4 укладеного договору, за порушення строку остаточного розрахунку (оплати), передбачених цим Договором, Постачальник має право пред`явити Замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1 % від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5 % від несплаченої суми.

У п. 10.5 вказаного Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати продукції, передбачених цим Договором, Постачальник має право вимагати оплату 1 % річних та індексу інфляційних витрат.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не здійснено розрахунку з позивачем за поставлену продукцію у порядку та строки визначені договором, та у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 228 909,90 грн., на вказану суму заборгованості позивачем нараховано пеню у розмірі 11 455,51 грн., інфляційне збільшення у розмірі 93 975,23 грн. та проценти річні у розмірі 14 510,50 грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок процентів річних, інфляційних та пені, які розраховані позивачем з урахуванням п.10.4, 10.5 та строку дії Договору, провівши власні розрахунки, судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач у позовній заяві просив суд зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 228 909,90 грн., починаючи з 25.04.2023 до моменту виконання рішення суду.

Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування (ч. 10 ст. 238 ГПК України).

Отже, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Однак наразі, враховуючи обставини справи та відсутність доказів ухилення відповідача від виконання рішення суд не вбачає підстав для застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи та враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення оплати за поставлену позивачем продукцію, відсутність в матеріалах справи доказів спростування заявлених вимог, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив Груп" до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" повністю.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову повністю, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 5 242,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (61037, Харківська обл., місто Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 199 ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРАЗИВ ГРУП» (69084, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 100 А; код ) 228 909 грн. 90 коп.. основного боргу, 93 975 грн. 23 коп. інфляційного збільшення, 14 510 грн. 50 коп. процентів річних, 11 455 грн. 51 коп. пені та витрати по сплаті судового збору 5 242 грн. 90 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "16" серпня 2023 р.

Суддя С.Ч. Жельне