ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року

м. Київ

Справа № 910/16226/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ходорича О. М.

Офісу Генерального прокурора Шелест М. В.

Приватного підприємства "Вадім" Чеповського В. П., Змаженка Л. Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

1. Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Заступника керівника Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023

у складі колегії суддів: Яковлєва М. Л. (головуючого), Шаптали Є. Ю. Михальської Ю. Б.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022

у складі судді Мельника В. І.

у справі за позовом Приватного підприємства "Вадім"

до

1. Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди 2 615 223,60 грн

Вступ

1. Підприємство звернулося з позовом про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди за протиправний демонтаж належного позивачу кафе-павільйону з літнім майданчиком, розміщеного на земельній ділянці у місті Києві.

2. Місцевий господарський суд, позовні вимоги задовольнив частково, присудив стягнути шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади їх посадових і службових осіб, на користь позивача матеріальну та моральну шкоду, завдані внаслідок протиправного знесення капітальної споруди, належної позивачу.

3. Апеляційний суд змінив рішення першої інстанції, зазначивши, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення та розмір матеріальної шкоди, проте вона підлягає стягненню не за рахунок Державного бюджету України, а за рахунок бюджету міста Києва, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві. У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд відмовив через її недоведення позивачем.

4. З урахуванням доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій у цій справі касаційний суд вирішив питання:

- щодо змісту предмета доказування, розподілу обов`язку доказування та повноважень господарського суду при вирішенні спору стосовно відшкодування шкоди завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою в порядку статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в зв`язку із протиправним знесенням об`єкта нерухомого майна, належного позивачу ?

- чи є обов`язковим при вирішенні спору в порядку статей 1173, 1174 ЦК України залучення, як сторони у справі органу Державного казначейства України ?

- чи необхідне для вирішення спору у цій справі формування окремого правового висновку щодо застосування статті 1173 ЦК України за обставин стягнення судом шкоди у зв`язку з пошкодженням (демонтажем) об`єкта нерухомості, право власності позивача на яке не було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до моменту пошкодження цього майна?

5. Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги та залишив без змін постанову апеляційної інстанції.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та підстави позову

6. Приватне підприємство "Вадім" (далі - ПП "Вадім") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади їх посадових і службових осіб, на користь позивача 2 315 223,60 грн відшкодування матеріальної шкоди та 300 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

7. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що демонтаж належного позивачу об`єкта нерухомості, а саме кафе-павільйону з літнім майданчиком, який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва та є капітальною спорудою, відбувався на підставі доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833, яке судовими рішеннями у адміністративній справі № 826/8723/18 (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 та постанова Верховного Суду від 08.06.2022) визнано протиправним та скасовано в частині інформації, що стосується ПП "Вадім".

8. Позивач зазначив, що він зареєстрував право власності на спірне майно 01.06.2019 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 07.07.2016 КВ 13, що безумовно свідчить про те, що така будівля є капітальною спорудою, тобто після проведення демонтажу такого об`єкта, проте докази того, що спірна споруда є капітальною існували й на момент прийняття спірного доручення від 25.05.2018 за № 064-3833, і такими доказами, зокрема, є декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 07.08.2016 КВ 13, видана Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, висновок будівельно-технічного дослідження від 26.11.2012, експертний висновок з оцінки протипожежного стану об`єкта від 21.10.2013 № 13-171.

9. Заявлена до стягнення сума матеріального збитку визначена позивачем виходячи з розміру, встановленого висновком експерта № 19/24/1-87-СЕ/19 від 09.04.2020, виконаним Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

10. ПП "Вадім" є власником кафе-павільйону, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва.

11. Це кафе-павільйон введено в експлуатацію як капітальну будівлю (І, ІІ групи капітальності) згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 07.07.2016 КВ 13, виданою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві.

12. Право власності позивача на кафе-павільйон, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва зареєстроване 30.05.2019 на підставі зазначеної декларації про готовність об`єкта до експлуатації КВ 13 від 07.07.2016, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2019 № 168905308.

13. 25.05.2018 відповідачем 1 надано КП "Київблагоустрій" доручення за № 064-3833 (далі - доручення) щодо вжиття заходів з демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, зазначених у таблиці яка містить інформацію про павільйон за адресою Деснянський район, просп. Лісовий, 25. В графах "№ припису" та "дата припису", зазначено № 1606016 від 06.04.2018, в графі "власник" - невідомий, в графі "фото" наявне фото належного позивачу кафе-павільйону, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д.

14. 06.06.2018 позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київблагоустрій" (далі - КП "Київблагоустрій") виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (справа № 826/8723/18), в якому з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправним та скасувати припис від 06.04.2018 № 1806016, складений представником КП "Київблагоустрій" про усунення порушення Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051;

- визнати протиправним та скасувати доручення щодо вжиття заходів шляхом демонтажу павільйону, зазначеного у дорученні як невідомого підприємства, по просп. Лісовому, 25 у Деснянському районі міста Києва, відповідно до припису від 06.04.2018 № 1806016, який фактично знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва, та відповідає розміщенню кафе-павільйону з літнім майданчиком на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім".

15. Судовими рішеннями у адміністративній справі № 826/8723/18 (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 та постанова Верховного Суду від 08.06.2022):

- адміністративний позов задоволено частково;

- визнано протиправним та скасовано доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу павільйону, зазначеного у дорученні як невідомого підприємства, по просп. Лісовому, 25 у Деснянському районі міста Києва, відповідно до припису від 06.04.2018 № 1806016, в частині інформації, що стосується ПП "Вадім";

- зобов`язано КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виконувати доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833 з урахуванням висновків даного судового рішення, враховуючи, що зазначене доручення не стосується нерухомого майна ПП "Вадім", яке знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 за адресою місто Київ, просп. Лісовий, 25-д;

- у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

16. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 у цій справі (№ 826/8723/18,) яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018:

- повністю задоволено заяву ПП "Вадім" про забезпечення позову до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП "Київблагоустрій", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради, про визнання протиправними та скасування припису і доручення;

- зупинено дію доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833 щодо демонтажу павільйону, зазначеного у дорученні як невідомого підприємства, по просп. Лісовому, 25, у Деснянському районі міста Києва, відповідно до припису від 06.04.2018 № 1806016, який фактично знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім";

- заборонено КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснювати заходи по демонтажу павільйону, зазначеного у рішенні як невідомого підприємства, по просп. Лісовому, 25, у Деснянському районі міста Києва, відповідно до припису від 06.04.2018 № 1806016, який фактично знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім" до набрання рішенням у справі № 826/8723/18 законної сили.

17. За змістом ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 у справі № 826/8723/18 слідує, що суд, задовольняючи подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, серед іншого, виходив з того, що:

- як убачається з інформації, що міститься на офіційному Інтернет-сайті КП "Київблагоустрій" (https://blagoustriy.kiev.ua/images/lenapublications/TS/26.09.2018/Desnyanskyy.pdf) в переліку об`єктів, що підлягають демонтажу під номером 238, зазначено павільйон, що знаходиться за адресою: просп. Лісовий, 25;

- згідно з наданими позивачем до заяви про забезпечення позову доказів, вбачається, що 22.10.2018 близько 12-13:00 год. фактично розпочато демонтаж павільйону.

18. З наданих позивачем фотографій, а також відомостей, які містяться у висновку експерта від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19, виконаного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром слідує, що 23.10.2018 працівниками КП "Благоустрій" було проведено демонтаж спірного кафе-павільйону.

19. Згідно з висновком експерта від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19 та відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що:

- слідчим відділом Деснянського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 21.06.2018 за № 0000134, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, за заявою представника ПП "Вадім", згідно з якою 23.10.2018, за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25 працівники КП "Благоустрій" не виконали ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 у справі № 826/8723/18 та свідомо розпочали демонтаж споруди кафе-павільону з літнім майданчиком;

- під час досудового розслідування встановлено, що 29.05.2018 приблизно о 12.00 годині до нежитлового приміщення (кафе-павільйону з літнім майданчиком), що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Лісовий,25-д прибули працівники КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та намагалися демонтувати зазначену споруду на підставі припису від 06.04.2018 № 1806016, складеного провідним інспектором КП "Київблагосутрій" у якому було зазначено, що дана споруда є павільйоном та являється тимчасовою спорудою, яка знаходиться на просп. Лісовому, 25 у Деснянському районі міста Києва. Однак, зазначена в приписі від 06.04.2018 № 1806016 та дорученні від 25.05.2018 № 064-3833 на демонтаж, адреса не відповідає адресі земельної ділянки та споруді (кафе павільйону з літнім майданчиком), яка розташована на даній земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім" та є капітальною спорудою, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2015, яким зобов`язано вжити дії щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта (кафе-павільйону з літнім майданчиком) до експлуатації, декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № КВ 13, висновком будівельно-технічного експертного дослідження складеного 26.11.212, згідно з яким кафе-павільйон з літнім майданчиком на просп. Лісовому, 25-д у місті Києві є капітальною будівлею (І ІІ групи капітальності; експертного висновку з оцінки протипожежного стану об`єкта від 21.10.2013 № 13-171 відповідно якого матеріально технічна база будівлі та приміщень кафе з літнім майданчиком ПП "Вадім" розташованого за адресою: просп. Лісовий, 25 д у Деснянському районі міста Києва відповідає вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

20. Цим висновком експерта від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19 також установлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу при демонтажі будівлі за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25-д на час складення висновку становить 2 315 223,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

21. Рішенням від 25.11.2022 Господарський суд міста Києва позовні вимоги задовольнив частково, присудив стягнути шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади їх посадових і службових осіб, на користь ПП "Вадім" матеріальну шкоду в розмірі 2 315 223,60 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, а також з стягнути з Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36 228,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

22. Місцевий господарський суд ухвалив таке рішення врахувавши наявні у справі докази та керуючись приписами статті 23, частини першої статті 1166, частини першої статті 1172, статті 1173 ЦК України, частини першої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Короткий зміст постанови апеляційного суду

23. Північний апеляційний господарський суд від 22.05.2023 апеляційні скарги Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної казначейської служби України та Київської міської прокуратури задовольнив частково та змінив рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022, виклавши його резолютивну частину у такій редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, ідентифікаційний код 37993783) матеріальну шкоду в сумі 2 315 223 (два мільйони триста п`ятнадцять тисяч двісті двадцять три) грн 60 коп. 3. В іншій частині позовних вимог відмовити. 4. Видати наказ.".

24. Мотивуючи це рішення апеляційний суд зазначив, зокрема, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у статті 1173 ЦК України, а саме: незаконність рішення органу місцевого самоврядування (відповідача), наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинний зв`язок між незаконним рішенням та завданою шкодою чим спростовуються доводи відповідача 1 про відсутність у цьому випадку усіх елементів правопорушення, необхідних для відшкодування шкоди, а тому суд визнав законними і обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 2 315 223,60 грн.

25. Водночас, керуючись приписами статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування", статті 25 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" суд зазначив, що відшкодування позивачу матеріальної шкоди в сумі 2 315 223,60 грн, яка була завдана протиправними діями відповідача 1, має бути здійснена за рахунок бюджету міста Києва, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, а не за рахунок Державного бюджету України, як помилково зазначив суд першої інстанції, тому в цій частині підлягає зміні рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21.

26. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ПП "Вадім" належними та допустимими, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказами не доведено того факту, що внаслідок прийняття відповідачем 1 рішення (доручення) та демонтажу належного позивачу майна, останньому завдано моральної шкоди розмір якої становить 300 000,00 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

Рух касаційної скарги

27. 07.06.2023 Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21.

28. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/16226/21 за касаційною скаргою Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визначено склад суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Картере В. І., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2023.

29. Ухвалою Верховного Суду від 14.06.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), призначено справу до розгляду на 13.07.2023 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

30. 09.06.2023 заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21.

31. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/16226/21 за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури визначено склад суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Картере В. І., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 13.06.2023.

32. Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2023 касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків.

33. Після усунення недоліків касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 07.07.2023 відкрито касаційне провадження, призначено справу до розгляду на 13.07.2023 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу, а також об`єднано касаційні скарги Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та заступника керівника Київської міської прокуратури в одне касаційне провадження.

34. У судовому засіданні 13.07.2023 були присутні представники касантів та позивача, представник відповідача 2 не з`явився.

35. Заяв від учасників справи щодо неможливості участі у судовому засіданні чи реалізувати свої процесуальні права станом на час розгляду скарги до суду касаційної інстанції не надійшло.

36. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

37. Участь представників сторін у судовому засіданні, призначеному на 13.07.2023, обов`язковою не визнавалася.

38. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду за наявного у судовому засіданні складу учасників справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

39. У касаційній скарзі Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 2 315 223,60 грн, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

40. Касант визначив в якості підстав касаційного оскарження пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та стверджує, що судами попередніх інстанцій не дотримані приписи частини четвертої статті 236 ГПК України, адже при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин ними не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також неповно з`ясовано обставини на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.

41. На обґрунтування цих підстав касаційного оскарження, касант стверджує, зокрема, що суди попередніх інстанцій:

- не врахували правових висновків Верховного Суду щодо складу правопорушення, який підлягає доказуванню у спорі про відшкодування шкоди, тому помилково залишили поза увагою, що позивачем не доведено протиправності дій і вини держави в особі відповідачів 1, 2 (з урахуванням статусу органів місцевого самоврядування); що у кримінальному провадженні, відкритому за фактом демонтажу будівлі позивача, не встановлено винних осіб, а збитки не можуть покладатися на державу за самим фактом їх понесення; на час демонтажу належного позивачу об`єкта не було відомо про ухвалу адміністративного суду про заборону вчинення таких дій;

- помилково залишили поза увагою, що демонтаж будівлі безпосередньо виконано КП "Київблагоустрій"; позивач не заявляв вимог до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і цей департамент у розумінні діючого законодавства не є органом місцевого самоврядування, що виключає підстави для задоволення позовних вимог; відсутні підстави для заміни відповідача на ГУ ДКСУ у місті Києві, яке всупереч висновку Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц не було залучене до участі у справі; заявлена позивачем шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України;

- не надали, з урахуванням принципу змагальності сторін, належної оцінки обставинам справи і доказам, що їх підтверджують, оскільки, послалися на відсутню у справі проектну документацію; не встановили характеристики майна, протиправним демонтажем якого обґрунтовано шкоду; врахували обставини установлені судовим рішенням від 21.02.2020 у справі № 910/4175/19 та адміністративними судами у справі № 826/8723/18, що не мають преюдиційного значення; помилково врахували висновок експерта який не є належним і допустимим доказом у цій справі; таким чином залишили поза увагою, що позивачем не доведено усіх обставин завдання шкоди та її розміру;

- не врахували висновки Верховного Суду у справах з позовами до Департаменту благоустрою та КП "Київблагоустрій" від 13.07.2022 у справі № 753/15095/17, від 27.02.2020 у справі № 826/14017/17, від 12.12.2018 у справі № 826/10330/17;

- не зазначили належним чином на безпідставність і бездоказовість вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури

42. Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

43. Касант стверджує про порушення судами попередніх інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень норм процесуального права (статей 3, 4, 73-76, 86, 236, 237, 238 ГПК України) через надання переваги доказам і доводам позивача і неправильне застосування норм матеріального права та на обґрунтування визначеної ним підстави касаційного оскарження - пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 1173 ЦК України у подібних правовідносинах, а саме стягнення судом шкоди у зв`язку з пошкодженням (демонтажем) майна на користь особи, яка на момент заподіяння такої шкоди не була ані власником такого майна, ані користувачем земельної ділянки.

44. На думку скаржника, такий висновок має враховувати особливості цієї справи, а саме обставини внесення позивачем після демонтажу приміщення до Державного реєстру нерухомого майна відомостей про право власності на таке приміщення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

45. У відзиві ПП "Вадім" просить залишити без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21, стверджуючи про безпідставність доводів касантів та законність, обґрунтованість і справедливість оскаржуваних судових рішень.

46. Від відповідача 2 відзиву не надійшло.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

47. Щодо наведеного у пункті 4 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи статті 300 ГПК України, зазначає таке.

Щодо особливостей відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою

48. У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

49. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

50. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша, третя статті 22 ЦК України).

51. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

52. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

53. Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

54. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 сформульовано висновок про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (пункти 6.11-6.13).

55. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).

56. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.

57. Вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

58. Законодавчо встановлені вимоги до доказів у господарському судочинстві визначають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 76, 77 ГПК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

59. Водночас, законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин на підтвердження складу деліктного зобов`язання у правовідносинах сторін, зокрема стосовно протиправності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою або службовою особою цих органів, адже закон не передбачає попереднього ухвалення судового рішення про визнання протиправними відповідних дій, рішень чи бездіяльності як єдиного допустимого доказу на підтвердження існування підстав для відшкодування завданих такими діяннями збитків.

60. Разом із цим за наявності визначених статтею 75 ГПК України підстав учасники процесу можуть бути звільнені від доказування, зокрема частиною четвертою цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

61. Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

62. Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (пункт 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 Велика Палата Верховного Суду).

Щодо окремих аспектів залучення для участі у справі органу державного казначейства при вирішенні спору в порядку статей 1173, 1174 ЦК України

63. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою або службовою особою цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

64. Щодо реалізації цих норм за загальним висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

65. У цій саме справі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

66. Застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (див. пункт 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 Великої Палати Верховного Суду).

67. Статтею 77 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

68. Згідно з частиною першою статтею 7 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" система місцевого самоврядування у місті Києві включає: територіальну громаду міста; міського голову; міську раду; виконавчий орган міської ради; районні ради (у разі їх утворення); виконавчі органи районних у місті рад; органи самоорганізації населення.

69. Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві (частина перша статті 101 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ")

70. Органи і посадові особи місцевого самоврядування та державних адміністрацій міста Києва та районів несуть відповідальність за наслідки своєї діяльності (бездіяльності) в порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами України (частина перша статті 23 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ")

71. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

72. Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, з місцевого бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

73. Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

74. За змістом пунктів 35, 41 Порядку не безпосередньо Казначейство, а відповідний його орган (територіальний підрозділ Казначейства) здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної:

- фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

- органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

75. За змістом пункту 43 Порядку орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

76. Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України (пункт 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 № 1280).

77. Отже з урахуванням загальних принципів відшкодування шкоди завданої рішенням, дією чи бездіяльністю державного органу, законодавством регламентовано механізм відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, в тому числі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відтак і їх структурними підрозділами та посадовими особами під час здійснення своїх повноважень, а саме шляхом безспірного списання відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Щодо суті касаційної скарги

78. Предметом розгляду у цій справі є вимоги ПП "Вадім" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої протиправним демонтажем належного позивачу кафе-павільйону з літнім майданчиком, що було здійснено КП "Київблагоустрій" на виконання доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу цього павільйону.

79. Доводи касаційних скарг зводяться до твердження про незгоду з висновками судів попередніх інстанцій про доведення позивачем наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення відповідно до статті 1173 ЦК України та стягнення матеріальної шкоди у заявленому розмірі з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

80. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у цій справі Верховний Суд зауважує, що відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи і при цьому не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

81. Як зазначалося раніше, за усталеним правовим висновком Верховного Суду застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, господарський суд має встановити протиправність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи їх посадової/ службової особи, завдання шкоди позивачу та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, при цьому для застосування деліктної відповідальності органів державної влади та посадових осіб наявність їх вини не є обов`язковою.

82. У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій установлено, зокрема, що:

- ПП "Вадім" є власником кафе-павільйону, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва, яке було введено в експлуатацію як капітальну будівлю (І, ІІ групи капітальності) згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 07.07.2016 КВ 13, виданою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві;

- 25.05.2018 Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано КП "Київблагоустрій" доручення за № 064-3833 щодо вжиття заходів з демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, зазначених у таблиці яка містить інформацію про павільйон за адресою Деснянський район, просп. Лісовий, 25. В графах "№ припису" та "дата припису", зазначено № 1606016 від 06.04.2018, в графі "власник" - невідомий, в графі "фото" наявне фото належного позивачу кафе-павільйону, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д;

- 23.10.2018 працівниками КП "Благоустрій" на виконання доручення відповідача 1 від 25.05.2018 № 064-3833 був проведений демонтаж належного ПП "Вадім" кафе-павільйону, що знаходився на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва;

- дії щодо демонтажу здійснено попри обізнаність відповідача 1, що належний ПП "Вадім" кафе-павільйон є капітальною спорудою, отже не може бути демонтований на підставі доручення відповідача 1, та на момент зупинення судом в порядку забезпечення позову дії доручення від 25.05.2018 № 064-3833 і заборони знесення павільйону, зазначеного у рішенні (дорученні) відповідача 1, як невідоме підприємство по просп. Лісовому, 25, у Деснянському районі міста Києва, що фактично знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім" до набрання рішенням у справі № 826/8723/18 законної сили.

83. Зокрема, у справі № 826/8723/18 забезпечуючи позов ухвалою від 22.10.2018 Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що 22.10.2018 близько 12-13:00 год. фактично розпочато демонтаж павільйону за адресою: просп. Лісовий, 25, м. Київ, що внесений до переліку об`єктів, які підлягають демонтажу, розміщеному офіційному інтернет-сайті КП "Київблагоустрій" під номером 238.

84. Судовими рішеннями у справі № 826/8723/18 (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 та постанова Верховного Суду від 08.06.2022) адміністративний позов ПП "Вадім" задоволено частково; визнано протиправним та скасовано доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 за № 064-3833 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу павільйону, зазначеного у дорученні як невідомого підприємства, по просп. Лісовому, 25 у Деснянському районі міста Києва, відповідно до припису від 06.04.2018 № 1806016, в частині інформації, що стосується ПП "Вадім" та зобов`язано КП "Київблагоустрій" враховувати, що зазначене доручення не стосується нерухомого майна ПП "Вадім", яке знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 за адресою місто Київ, просп. Лісовий, 25-д.

85. Суди у зазначеній адміністративній справі встановили, зокрема, що належний позивачу кафе-павільйон стосовно демонтажу якого видав доручення від 25.05.2018 за № 064-3833 відповідач 1, є капітальною спорудою, тому щодо цього об`єкта неправомірним є застосування процедури демонтажу, передбаченої для тимчасових споруд, і відповідач мав звертатися до суду з позовом про знесення такого павільйону, чого не зробив.

86. При цьому розбіжності у документах щодо площ павільйону та правомірність чи неправомірність використання земельної ділянки під павільйоном не свідчать про те, що такий павільйон не відноситься до капітальних споруд.

87. Судові рішення адміністративних судів у справі № 826/8723/18 набрали законної сили та не скасовані, тому з урахуванням принципу res judicata (правової визначеності) встановлені у них обставини підлягають врахуванню при вирішенні спору у цій справі відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України. При цьому суд касаційної інстанції відхиляє доводи касанта проти врахування при вирішенні спору висновків судів у справах № 826/6514/17 та № 826/6226/15, позаяк, апеляційний суд, який змінив рішення суду першої інстанції, посиланням на ці справи оскаржувану постанову не мотивував.

88. З огляду на наведене колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки місцевого і апеляційного господарських судів про те, що судовими рішенням у справі № 826/8723/18 підтверджується відсутність підстав для демонтажу за дорученням відповідача 1 від 25.05.2018 № 064-3833 належного позивачу кафе-павільйону, тобто - неправомірність дій Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), саме на підставі доручення якого зазначене кафе-павільйон було демонтовано КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

89. До того ж підлягає врахуванню, що за змістом пунктів 1.2, 2.2, 3.1, підпункту 3.2.6 пункту 3.2 Статуту КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.02.2007 № 167, КП "Київблагоустрій" засноване Київською міською радою та підпорядковане Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з питань, визначених чинним законодавством та цим статутом, зокрема стосовно демонтажу самовільно розміщених об`єктів, що порушують правила благоустрою міста.

90. Отже, КП "Київблагоустрій" не є самостійним суб`єктом спірних правовідносин, оскільки здійснюючи демонтаж належного ПП "Вадім" кафе-павільйону комунальне підприємство діяло на реалізацію повноважень органу місцевого самоврядування та відповідно до доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 № 064-3833, що спростовує доводи відповідача 1 про необхідність покладення відповідальності за шкоду, завдану позивачу, саме на це комунальне підприємство, а також засвідчує нерелевантність зазначених у касаційній скарзі висновків Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 753/15095/17, від 27.02.2020 у справі № 826/14017/17, від 12.12.2018 у справі 826/10330/17 через відмінності у обставинах справи, що зумовлюють особливості правозастосування.

91. Як установлено судами попередніх інстанцій згідно з висновком експерта від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19 та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому від 21.06.2018 за № 0000134 на підставі заяви представника ПП "Вадім" про те, що 23.10.2018, за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25 працівники КП "Благоустрій" не виконали ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 у справі № 826/8723/18 та свідомо розпочали демонтаж споруди кафе-павільйону з літнім майданчиком з`ясовано, що зазначена в приписі КП "Благоустрій" від 06.04.2018 № 1806016 та дорученні Департаменту благоустрою від 25.05.2018 № 064-3833 на демонтаж, адреса не відповідає адресі земельної ділянки та споруді (кафе-павільйону з літнім майданчиком), яка розташована на даній земельній ділянці кадастровий номер 8:000:000:000:62:025:0063 на просп. Лісовому, 25-д у Деснянському районі міста Києва і належить ПП "Вадім" та є капітальною спорудою, що підтверджується: (рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2015, яким зобов`язано вжити дії щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта (кафе-павільйону з літнім майданчиком) до експлуатації; декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № КВ 13; висновком будівельно-технічного експертного дослідження складеного 26.11.2012, згідно з яким кафе-павільйон з літнім майданчиком на просп. Лісовому, 25-д у місті Києві є капітальною будівлею (І ІІ групи капітальності; експертного висновку з оцінки протипожежного стану об`єкта від 21.10.2013 № 13-171 відповідно до якого матеріально технічна база будівлі та приміщень кафе з літнім майданчиком ПП "Вадім" розташованого за адресою: просп. Лісовий, 25-д у Деснянському районі міста Києва відповідає вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

92. Також, за цим висновком від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19 експертом установлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу при демонтажі будівлі за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25-д на час складення висновку становить 2 315 223,60 грн.

93. Саме в розмірі цієї суми позивач просив стягнути матеріальну шкоду (збитки), завдану неправомірним демонтажем належного йому нерухомого майна.

94. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

95. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

96. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (стаття 13 ГПК України).

97. За змістом статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

98. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи висновок експерта № 19/24/1-87-СЕ/19 від 09.04.2020, виконаний Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, відповідає вимогам статті 98 ГПК України.

99. При цьому у касаційних скаргах не наведено обґрунтованих доводів щодо порушення відповідних приписів ГПК України та Закону України "Про судову експертизу" при оцінці висновку експерта № 19/24/1-87-СЕ/19 від 09.04.2020 апеляційним судом.

100. Враховуючи наведене колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок про те, що твердження відповідача 1 про необ`єктивність та неякісність (недостовірність) оцінки збитків не підтверджуються жодним доказом. При цьому відповідач 1 не був позбавлений права подати суду виконаний на його замовлення висновок експерта, який спростовує розмір збитків за висновком експерта від 09.04.2020 № 19/24/1-87-СЕ/19, або просити суд про призначення додаткової експертизи, чого ніхто з відповідачів не зробив.

101. З тих саме підстав підлягають відхиленню доводи касантів про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обстеженими експертом пошкодженнями та діями відповідача 1 та КП "Київблагоустрій" щодо демонтажу нерухомого майна позивача.

102. Тому, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про доведення позивачем належними і допустимими доказами, що вартість ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу при демонтажі будівлі за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25-д на час складення висновку становить 2 315 223,60 грн.

103. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

104. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

105. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

106. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

107. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

108. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

109. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

110. Враховуючи наведене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у статті 1173 ЦК України, а саме: незаконність рішення органу місцевого самоврядування (відповідача), наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинний зв`язок між незаконним рішенням та завданою шкодою чим спростовуються доводи відповідача 1 про відсутність у цьому випадку усіх елементів правопорушення, необхідних для відшкодування шкоди та визнав законними позовні вимоги про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 2 315 223,60 грн.

111. Колегія суддів касаційної інстанції відхиляє твердження касанта про неналежність Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як відповідача у справі, адже за змістом статей 7, 101, 23 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" виконавчий орган міської ради входить до системи місцевого самоврядування у місті Києві.

112. Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (нова редакція), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 № 94 у редакції розпорядження від 11.02.2021 № 223 Департамент міського благоустрою є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, з питань виконання функцій державної влади взаємодіє з Міністерством розвитку громад та територій України.

113. Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) утримується за рахунок коштів бюджету міста Києва (пункт 11 положення про Департамент).

114. Отже, Департамент міського благоустрою, як структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належить до системи місцевого самоврядування у місті Києві, тому апеляційний суд правильно визначив, що матеріальна шкода, яка була завдана позивачу внаслідок протиправних дій відповідача 1, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджету міста Києва, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, залучення якого до участі у справі не є обов`язковим відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.

115. За встановлених у цій справі обставин Верховний Суд не вважає за необхідне формулювання окремого правового висновку щодо застосування статті 1173 ЦК України за обставин реєстрації за позивачем права власності на майно після його пошкодження (демонтажу) внаслідок неправомірних дій органу державної влади чи місцевого самоврядування, позаяк за висновком, сформованим Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

116. Тому, доводи касаційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури про необхідність формування такого висновку, зазначені як підстава касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України, відхиляються за безпідставністю.

117. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційних скарг Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та заступника керівника Київської міської прокуратури не знайшли свого підтвердження в якості підстави для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.

118. Аргументи скаржників стосовно ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки окремим фактам і доказам за своєю суттю зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що перебуває поза межею повноважень суду касаційної інстанції.

119. Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

120. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

121. Решта доводів скаржників щодо невстановлення чи неврахування окремих фактичних обставин справи не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій та не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

122. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

123. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

124. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваних постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 відсутні, відтак касаційні скарги Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та заступника керівника Київської міської прокуратури належить залишити без задоволення.

Щодо судових витрат

125. Зважаючи на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржників.

Висновки щодо застосування норм права

126. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності цих органів і посадових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

127. Тож, підставою для притягнення органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

128. Кошти на відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування стягуються з місцевого бюджету через відповідний орган Державної казначейської служби України

На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. І. Картере

В. Я. Погребняк