ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 Справа № 914/1654/23

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик», м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 11610,00 грн

Без виклику сторін.

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення заборгованості у розмірі 11610,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 справу №914/1654/23 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою від 29.05.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

12.06.2023 засобами поштового зв`язку від позивача надійшло клопотання з долученими документами на виконання вимог ухвали суду (вх.№14511/23).

12.06.2023 на виконання зазначеної ухвали позивач скерував до суду заяву про відмову від частини позовних вимог (вх.№2302/23), у якій визначив спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення 11610,00 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 16.06.2023 суд прийняв до розгляду заяву позивача про відмову від частини позовних вимог від 12.06.2023 за вх.№2302/23, ухвалив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням цієї заяви. Зазначеною ухвалою суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та постановив здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

15.08.2023 року, дослідивши наявні у справі докази та викладені у заявах по суті спору пояснення, врахувавши, що сторони належним чином повідомлені про розгляд даного спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи підписав рішення без його проголошення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач повідомляє, що у лютому 2020 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на веб-порталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за №UA-2020-02-25-001932-a про закупівлю товару за кодом CPV ДК 021:2015:09130000-9 - (нафта, дистиляти, бензин А-95) та відомості про укладення 17.03.2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» договору поставки №1 про закупівлю товарів за бюджетні кошти.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору здійснив 100% оплату вартості товару, що підтверджується платіжними дорученнями №92 від 08.04.2020 року на суму 19969,20 грн, №170 від 22.06.2020 на суму 11842,20 грн, №214 від 23.07.2020 на суму 10913,40 грн, №283 від 18.09.2020 року на суму 19969,20 грн та №384 від 03.12.2020 року на суму 6966,00 грн.

У свою чергу, відповідач, на виконання договірних зобов`язань, відповідно до актів приймання-передачі паливних карток (талонів), видаткових накладних передав позивачу талони номіналом 10 літрів на загальну кількість бензину А-95 - 3000 літрів, з терміном дії договору до 31.12.2020.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 1.2. договору передбачено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (талони або еквівалент) на отримання товару, відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997. Пунктом 5.2.1 договору передбачено, що передача покупцю товару здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця довірчих документів.

Таким чином, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові повідомляє, що з моменту отримання талонів до вересня 2020 року взяті на себе договірні зобов`язання, у частині отоварювання талонів на АЗС продавцем виконувались на належному рівні (частково). Починаючи з вересня 2020 року по грудень 2020 року, умови договору в частині отоварювання талонів продавцем не виконувались, що відображалось у відмові А3С, зокрема припинено отоварювання пального за наявними картками через відсутність залишку, про що свідчить фіскальний чек №42581 від 04.05.2023 року із причиною відмови у якому зазначено: «статус карти заблокована».

Станом на 31.12.2020 рік покупцем отоварено за допомогою талонів лише 2500 літрів бензину А-95.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних умов, позивач на адресу відповідача направив претензію №0006-вих-13924 від 06.02.2023 року, однак така повернулась адресату за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем передано 2500 літрів бензину А-95, а відтак, фактична різниця не переданого товару складає 500 літрів бензину А-95 на загальну вартістю 11610, 00 грн, яку позивачу не повернуто.

Аргументи відповідача.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив, відзиву на позовну заяву чи заяву про продовження строку для подання відзиву у встановлений ухвалою суду від 16.06.2023 року п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали не подав, поважності причин пропуску строку для подання відзиву або заяви про продовження встановленого судом строку для подання відзиву не навів, заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не подавав.

З інформації на офіційній веб-сторінці АТ «Укрпошта»: https://www.ukrposhta.ua/ на вкладці «Трекінг» за номером поштового відправлення №797 вбачається, що скерована на юридичну адресу відповідача (вул. Єфремова, буд.84/1Б, м. Львів, 79044) копія ухвали суду від 16.06.2023 про відкриття провадження у справі не вручена підчас доставки. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу була повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», про що свідчить наявний в матеріалах справи поштовий конверт з довідкою Ф.20

Суд звертає увагу, що ухвала суду також надсилались відповідачу на електронну пошту, зазначену позивачем у позовній заяві.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 24.07.2018 у справі №906/587/17).

З вище наведених норм слід вважати, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», «закінчення терміну зберігання» тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд зауважує, що згідно ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Таким чином, суд зазначає, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд справи у суді та мали можливість, передбачену законом на реалізацію своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 8 статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до чинного законодавства України, враховуючи належне повідомлення сторін про судовий розгляд справи, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та достатність доказів, які містяться у матеріалах справи для вирішення спору, з урахуванням закінчення строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

17.03.2023 між Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (продавець) укладено договір поставки №1, за умовами п. 1.1.-1.3. якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товар -нафта і дистиляти - за кодом CPV за ДК 021:2015-09130000-9 (бензин - А-95), а замовник зобов`язується прийняти зазначений товар і оплатити його вартість згідно наступних показників: ДСТУ 7687:2015 бензини автомобільні ЄВРО Технічні умови» п.4.2. (таблиця 1) для бензину Бензин автомобільний А-95 Євро5-Е5; одиниця вимірювання: літр; кількість: 3000; ціна за одиницю без ПДВ (грн) - 19,35; ціна за одиницю, з ПДВ (грн) - 23,22; сума без ПДВ (грн) - 58050,00 грн; сума з ПДВ (грн) - 69660,00 грн. Відпуск товару з АЗС здійснюється цілодобово за довірчими документами (талони або еквівалент) на отримання товару, відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою КМУ №1442 від 20.12.1997 року. Кількісні та якісні характеристики товару можуть змінюватися, виходячи із потреб покупця.

Відповідно до п. 2.1. договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.

Згідно із умовами п.3.1. договору загальна ціна договору становить 69660,00 грн (шістдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят гривень 00 коп.) в т.ч. ПДВ - 11610,00 грн (одинадцять тисяч шістсот десять гривень 00 коп.).

Пунктами 4.1.-4.2. договору передбачено, що розрахунок проводиться шляхом оплати покупцем після пред`явлення продавцем рахунка на оплату товару (далі-рахунок) та підписання сторонами видаткової накладної Покупець зобов`язується повністю оплатити вартість 9ціну) переданої у його власність (поставленої) партії товару протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами накладної (видаткової накладної) на переданий у власність (поставлений) товар, шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок продавця, вказаний у цьому договорі. До рахунку додаються підписані сторонами накладні (видаткові накладні) на переданий у власність (поставлений) товар.

Відповідно до п. 5.1. договору строк поставки товару - до закінчення дії довірчого документа (талони або еквівалент).

Згідно із положеннями п. 5.2. договору, передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця довірчих документів ( п.5.2.1. договору); довірчий документ (талон або еквівалент) є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених довірчих документах вважаються виконаними, при цьому постачальником не може бути передано покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено у довірчому документі (п. 5.2.2. договору).

Умовами пункту 6.1. договору передбачено, що покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за поставлений товар; приймати товар згідно умов даного договору.

Постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом 2 цього договору (п.6.3 договору).

Згідно із приписами пункту 7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 9.1. договору сторони дійшли згоди, що усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до законодавства України ( п.9.2. договору).

Пунктом 10.1. договору встановлений строк дії зазначеного договору: вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін (за умови наявності у сторони печатки) і діє до 31 грудня 2020 року, але не пізніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

01.12.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №1 від 17.03.2020 року, згідно якої, пунктом 1 зазначено, що у зв`язку зі зміною банківських реквізитів постачальника, сторони домовились внести зміни до договору.

Відповідно до п. 4 додатковї угоди, всі інші умови договору, що не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

На виконання умов договору відповідачем було передано позивачу, та останнім оплачено талони на дизельне паливо, кількістю 3000 літрів, вартістю 69660,00 грн, що підтверджується актами приймання передачі паливних карток на пальне від 14.09.2020 року згідно видаткової накладної №140920/1 від 14.09.2020 року, від 20.07.2020 року згідно видаткової накладної №200720/11 від 20.07.2020 року, від 18.06.2020 року згідно видаткової накладної №180620/3 від 18.06.2020 року та згідно видаткової накладної №20420/1 від 02.04.2020 року, а також видатковими накладними на загальну суму 69660,00 грн.

На підставі актів приймання-передачі паливних карток на пальне та видаткових накладних відповідачем було передано позивачу талони на бензин у кількості 3000 літрів на загальну суму 69660,00 грн.

Як вказує позивач, дизельне пально ним отримано по талонах в повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з моменту отримання талонів і до вересня 2020 року взяті на себе договірні зобов`язання в частині отоварювання талонів на АЗС продавцем виконувались на належному рівні (частково), однак, починаючи з вересня 2020 року по грудень 2020 року умови договору в частині отоварювання талонів продавцем не виконувались, що відображалось у відмові А3С, зокрема припинено отоварювання пального за наявними картками через відсутність залишку, про що свідчить фіскальний чек №42581 від 04.05.2023 року із причиною відмови у якому зазначено: «статус карти заблокована».

06.02.2023 позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 0006-вих-13924 щодо невиконання умов договору поставки №1 від 17.03.2020 року, у якій Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зазначила про наявність у покупця залишку невикористаних довірчих документів (талонів) еквівалентом 500 літрів бензину А-95, у зв`язку з тим, що будь-яка мережа АЗС, яка територіально розташована за місцем реєстрації покупця, відмовляється здійснювати відпуск товару за наданими відповідачем довірчих документів (талонах) На підставі викладеного, позивач вимагав протягом 7 календарних днів, з дня отримання даної претензії, повернути сплачені позивачем грошові кошти за неотриманий товар - бензин А-95 об`ємом 500 літрів на загальну суму 11610,00 грн. Однак, зазначена превенція повернулась позивачу із зазначення: «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином залишок оплаченого, але неотриманого позивачем бензину становить 500 літрів вартістю 11610,00 грн. Доказів повернення відповідачем грошових коштів позивачу матеріали справи не містять, як і не містять доказів відібрання позивачем залишку бензину обсягом 500 літрів.

Відповідач доказів погашення заборгованості не подав.

Суд розглядає справу за наявними матеріалами.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, між позивачем та відповідачем виникли господарські зобов`язання на підставі укладеного договору поставки №1 від 17.03.2020 року, відповідно до умов якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товар -нафта і дистиляти - за кодом CPV за ДК 021:2015-09130000-9 (бензин - А-95), а замовник зобов`язується прийняти зазначений товар і оплатити його вартість.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару бензину та дизельного палива у талонах.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із положеннями статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначено у статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши на користь відповідача грошові кошти у сумі 69660,00 за 3000 літрів бензину по видатковим накладним №11220/3 від 01.12.2020 року; №20420/1 від 02.04.2020 року; №140920/1 від 14.09.2020 року; №180620/3 від 18.06.2020 року та №200720/11 від 20.07.2020 року.

Водночас, як вказує позивач, заявляючи позовні вимоги, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю частину оплаченого бензину, об`ємом 500 літрів на загальну суму 11610,00 грн отримано не було у зв`язку із блокуванням карток.

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

У ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, суд вважає, що докази, надані на підтвердження обставини неможливості отримання бензину на суму 11610,00 грн відповідають вказаному критерію вірогідності, з огляду на ненадання відповідачем жодних доказів на її спростування.

На підставі положень ст. 670 ЦК України позивачем було реалізовано своє право та направлено вимогу щодо повернення сплаченої за неотриманий бензин суми у розмірі 11610,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, визначаючи момент виконання грошового зобов`язання з повернення сплачених коштів, суд враховує положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на положення ст. 530 ЦК України та з урахуванням наявності в матеріалах справи претензії позивача №0006-вих-13924 від 06.02.2020, який відповідачем не було отримано, про що свідчить наявний в матеріалах справи оригінал поштового конверта із довідкою Ф.20 із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав у відповідача паливо у талонах, що підтверджено платіжними дорученнями, а саме: №92 від 08.04.2020 на суму 19969,20 грн; №170 від 22.06.2020 на суму 11842,20 грн; №214 від 23.07.2020 на суму 10913,40 грн; №283 від 18.09.2020 на суму 19969,20 грн та №384 від 03.12.2020 року на суму 6966,00 грн.

Згідно із ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у повному обсязі та у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені у ст. 193 Господарського кодексу України.

Аналізуючи виконання відповідачем зобов`язань по договору № 1 від 17.03.2020 року, з обставин справи вбачається, що позивач не зміг реалізувати талони, оплачені раніше відповідачу, що не заперечено та не спростовано відповідачем.

З огляду на вищевказані обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення основної заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у розмірі 11610,00 грн.

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

Частина перша статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (справи «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»), де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не долучено належних та допустимих доказів, заперечень, які б спростували доводи позивача.

На підставі наданих суду доказів, аналізуючи усі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №45 від 23.02.2023 року.

У відповідності до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з огляду на те, що судом задоволено позовні вимоги у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 2684,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 123, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Єфремова, будинок 84, квартира 1Б; ідентифікаційний код 39046990) на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (79034, Львівська область, місто Львів, вулиця Угорська, будинок 7А; ідентифікаційний код 40181003) 11610,00 грн основного боргу та 2684,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гоменюк З.П.