ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"10" серпня 2023 р. Cправа № 902/1050/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

розглянувши заяву Споживчого товариства "Дари Ниви" № б/н від 04.08.2023 (вх. № 01-48/44/23 від 08.08.2023) про забезпечення позову у справі

за позовом Споживчого товариства "Дари Ниви", 23300, Вінницька область, Тиврівський р-н, селище міського типу Тиврів, вулиця Малиновського, будинок 12, ідентифікаційний код юридичної особи 25507243

до Акціонерного товариства "ПриватБанк", 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570

про скасування рішення про державну реєстрацію, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 08.08.2023 року надійшла позовна заява № б/н від 04.08.2023 (вх. № 1054 від 08.08.2023) Споживчого товариства "Дари Ниви" до Акціонерного товариства "ПриватБанк" про скасування рішення про державну реєстрацію від 11.05.2017 року, індексний номер: 35105088, яким зареєстровано право власності на продовольчий магазин № 2 загальною площею 578.3 кв.м., що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область по вул. Соборна, 58 - за АТ КБ "ПриватБанк" та про витребування з чужого незаконного володіння продовольчого магазину №2 загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, вул. Соборна 58.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Разом із позовною заявою 08.08.2023 до суду від Споживчого товариства "Дари Ниви" надійшла заява № б/н від 04.08.2023 (вх. № 01-48/44/23 від 08.08.2023) про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на продовольчий магазин №2, загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, вул. Соборна 58 та заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна нежитлові приміщення, загальною площею 62,4 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Соборна 58, смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з огляду на таке.

Положеннями частини 2, частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями частини 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, яке полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Згідно приписів пунктів 3, 4 частини 1 статті 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, зокрема, містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Відповідно до частини 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Як вбачається із позовної заяви позивач звернувся з позовом до відповідача із вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію від 11.05.2017 року, індексний номер: 35105088, яким зареєстровано право власності на продовольчий магазин № 2 загальною площею 578,3 кв.м. що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область по вул. Соборна, 58 - за АТ КБ "ПриватБанк" та про витребування з чужого незаконного володіння продовольчого магазину №2 загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, вул. Соборна 58.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру.

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішенням Арбітражного (третейського) суду від 27.01.2004 року визнано за Споживчим товариством "Дари Ниви" право власності на продовольчий магазин №2 загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область по вул. Леніна, 58.

20.02.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду №МКЖ-096 предметом якої є загальні умови і порядок надання банком, у рамках програми мікрокредитування кредиту позичальнику.

20.02.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та Споживчим товариством "Дари Ниви" укладено договір іпотеки, відповідно до якого, іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитної угоди №МКЖ-096 від 20.02.2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором та Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором Іпотекодавець СТ "Дари Ниви" надав в іпотеку належне йому на праві власності продовольчий магазин №2, загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

06.10.2015 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до СТ «Дари Ниви», відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № МКЖ-096 від 20.02.2008 року в розмірі 70387,91 дол. США, що еквівалентно станом на 27.03.2015 року - 1655032 грн. 65 коп., в тому рахунку: 57438,30 дол. США сума заборгованості по кредиту: 6919,53 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2668,15 дол. США пеня; 10,63 дол. США штраф (фіксована ставка); 3351,30 дол. США штраф (процентна ставка) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: продовольчий магазин №2 (предмет іпотеки), що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, розташований на першому поверсі житлового будинку під літерою «А» та складається з вбудованих приміщень 1-го поверху магазину: 1- приміщення магазину площею 273,0 кв.м.; 2- приміщення магазину площею 7,6 кв.м.; З- коридор площею 2,3 кв.м.: 4- коридор площею 34,7 кв.м.; 5-вбиральня площею 2,1 кв.м.; 6- вбиральня площею 1.0 кв.м.; 7- приміщення магазину площею 15.0 кв.м.; 8 - приміщення холодильної камери площею 28,5 кв.м.; 9- торгове приміщення площею 28,0 кв.м.; 25- торгове приміщення площею 47.7 кв.м.; загальною площею магазину 439.9 кв.м., в тому числі основною площею 399,8 кв.м. та частина підвалу П/А загальною площею 144,1 кв.м.. загальною площею 584,0 кв.м. який розташований за адресою: Вінницька область, Таврійський район, м. Гнівань, вул. Леніна, буд. 58 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №б/н від 20.02.2008 р.) публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача (споживчого товариства «Дари Ниви» (вул. Малиновського. буд. 12, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300, )) договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 1249875,00 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій. необхідних для продажу предмету іпотеки.

Після ухвалення зазначеного рішення суду, враховуючи те що зобов`язання за кредитним договором належним чином виконувалися, голова правління СТ "Дари Ниви" Гавриш К.А. звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з яким було досягнуто згоди щодо вирішення питання по заборгованості без звернення стягнення на майно відповідно до рішення суду, та у липні 2016 року ОСОБА_1 було особисто внесено кошти на рахунок банку у розмірі 7500 доларів США.

Позивач стверджує, що досягнувши згоди з ПАТ КБ "ПриватБанк" СТ "Дари Ниви" станом на день звернення до суду продовжує користуватися продовольчим магазином №2 загальною площею 578,3 кв.м. що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та продовжує там здійснювати господарську діяльність, що підтверджується договорами оренди.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірне нерухоме майно вибуло із власності СТ "Дари Ниви" поза його волею та підлягає витребуванню на його користь.

У заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна.

На обгрунтування підстав вжиття наведених у заяві заходів забезпечення позову позивач зазначив, що звернувшись до державного реєстратора з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 11.05.2017 року право власності на продовольчий магазин №2 загальною площею 578,3 кв.м, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, вул. Соборна, 58 зареєстроване за АТ КБ "ПриватБанк". Документи, які були подані для державної реєстрації: договір іпотеки №7450 виданий 17.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Сторонами договору іпотеки №7450 від 17.12.2015 року є Іпотекодержатель - ПАТ КБ "ПриватБанк". Іпотекодавець -ТОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ".

Позивач зазначив, що по сьогоднішній день СТ "Дари Ниви" вільно користується та розпоряджається зазначеним нерухомим майном та здійснює господарську діяльність, жодних письмових повідомлень від АТ КБ "ПриватБанк" щодо позасудового звернення стягнення на іпотечне майно на адресу СТ "Дари Ниви" не надходило, тому з метою недопущення повторення будь-яких реєстраційних дій стосовно спірного нерухомого майна з боку відповідача є необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 15 ГПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, судом враховано, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Як уже було зазначено, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна, що є предметом спору чи підготовчі дії до його реалізації, здійснення дій, з яких вбачається наявність істотної загрози порушення прав та інтересів позивача, тощо.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Водночас, у заяві про забезпечення позову позивач не посилається на те, що існують обставини, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Єдиною підставою на яку посилається позивач в обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову є його твердження, що реєстраційні дії з боку відповідача щодо продовольчого магазину №2, загальною площею 578,3 кв.м., що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, який знаходиться за адресою смт. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, вул. Соборна 58 вчинялися у 2015 році та 2017 році без будь- яких повідомлень про це власника СТ "Дари Ниви", тому з метою недопущення повторення будь-яких реєстраційних дій стосовно спірного нерухомого майна з боку відповідача є необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

До позовної зави про забезпечення позову позивачем додано інформаційну довідку № 336901943 від 26.06.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем 11.05.2017 року на підставі договору іпотеки від 17.12.2015 та те, що особа власника майна з цього дня не змінювалася.

Жодних обставин та доказів на їх підтвердження, що відповідач вживає заходи щодо відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору у заяві про забезпечення позову не міститься та позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що реєстраційні дії з боку відповідача щодо спірного нерухомого майна вчинялися у 2015 році та 2017 році без повідомлення про це власника СТ "Дари Ниви" не є обставиною, яка свідчить, що відповідач має намір здійснити відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у цій справі та невжиття заявлених заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено фактичних обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що заявником не наведено обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обгрунтованності, адекватності та співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову, а також доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Водночас, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову твердження щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову без наведення відповідного документального обґрунтування не є достатньою правовою та фактичною підставою для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд звертає увагу позивача, що у разі зміни обставин, заяву про забезпечення позову, яку раніше було відхилено, може бути подано вдруге. Тобто, на заяви про забезпечення позову, у задоволенні якої було відмовлено, не поширюється заборона повторного звернення до господарського суду з наданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136-140, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Споживчого товариства "Дари Ниви" про забезпечення позову № б/н від 04.08.2023 (вх. № 01-48/44/23 від 08.08.2023) у справі №902/1050/23 відмовити.

2. Згідно зі статтею 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами пункту 4 частини 1 статті 255 ГПК України ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. Відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти: представника позивача - @mail.gov.ua, .

Ухвалу підписано 10.08.2023 року.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, 23300, Вінницька область, Тиврівський р-н, селище міського типу Тиврів, вулиця Малиновського, будинок 12, @mail.gov.ua, ;

3 - відповідачу, 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д.