ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2570/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА (03115, м Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 23/25, офіс 4)
до Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О.Ключки (64508, Харківська область, Сахновщинський район, с. Сугарівське)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О.Ключки, в якому просить:

- Стягнути з Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О.Ключки (64508, Харківська область, Сахновщинський р-он, с. Сугарівське, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА (03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 23/25, офіс 4, ) заборгованість у сумі 217064,90 гривень, яка складається з: заборгованості за договором поставки - 71683,20 гривень , пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання - 45 869,27 гривень; 3% річних- 33738,36 гривень, інфляційних втрат-24 176,34 гривень, штраф у сумі 71683,20 гривень.

- Стягнути з Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки (64508, Харківська область, Сахновщинський р-он, с. Сугарівське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА (03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 23/25, офіс 4, ) судовий збір у сумі 3255 грн. 97 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 12 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки засобів захисту рослин № 26/04 від 26.04.2021 в частині своєчасної оплати поставленої продукції.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2570/23. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

03.07.2023 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов за вх. № 17091, в якому відповідач просить: з підстав спливу позовної давності в задоволенні позову в частині стягнення пені відмовити; зменшити заявлені позивачем штрафні санкції у вигляді процентів річних до 3%, штрафу до 10% та інфляційних до 10%; в частині стягнення витрат на професійну допомогу відмовити.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Так, відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №922/2570/23 розглядається судом за наявними у ній документами.

Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 квітня 2021 року між ТОВ «ЛИССАНТА» (як Постачальником) та ПРАТ «САХНОВЩИНСЬКЕ ІМЕНІ М.О.КЛЮЧКИ» (як Покупцем) було укладено договір поставки засобів захисту рослин №26/04, в порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність у зумовлені даним Договором строки засоби захисту рослин (надалі - «ЗЗР»), що надалі іменується «Товар», а Покупець зобов`язався прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість поставленого товару зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Орієнтовна сума Договору становить 500 000,00 грн. (п`ятьсот тисяч гривень 00 коп.). Якщо вартість всіх поставок Товару за цим Договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми Договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього Договору узгоджена Сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято Товар протягом строку дії Договору (пункт 2.2. Договору).

За умовами пунктів 3.1 - 3.3. Договору розрахунки за даним Договором здійснюються в національній валюті України (гривні) шляхом банківського (безготівкового) переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника. Оплата за поставлений Товар може проводиться Покупцем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних або на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Повна оплата поставленого Товару повинна бути здійснена Покупцем не пізніше «30» вересня 2021 року. («Остаточна дата розрахунку»).

Покупець має право провести розрахунок за Товар на умовах 100% попередньої оплати вартості поставленого товару. Датою оплати Товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника (пункти 3.4., 3.5. Договору).

Пунктами 4.1., 4.2 Договору сторони погодили, що Постачальник поставляє Товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних. Доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із Сторін цього Договору.

Пунктом 4.5. Договору строк поставки встановлений до 30 вересня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору ТОВ ЛИССАНТА поставило відповідачу засоби захисту рослин на загальну на суму 71 683,20 грн. з ПДВ, в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним у видатковій накладній № РН-0000014 від 29.04.2021 та товарно- транспортній накладній № РН-0000014 від 29.04.2021.

Вказані накладні підписано представниками та скріплено печатками обох сторін без зауважень і заперечень. Від імені ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" Товар отримано Молошним Володимиром Григоровичем на підставі Довіреності № 10 від 29.04.2021.

Однак, вартість отриманих засобів захисту рослин ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" не оплатило. На час розгляду справи заборгованість відповідача становить 71 683,20 грн. Крім того, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 45 869,27 грн., 3% річних у розмірі 33 738,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 176,34 грн. та штраф у розмірі 71 683,20грн.

Обставини щодо стягнення суми основного боргу та вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Так, згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи наведені положення цивільного законодавства, суд зазначає, що строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, які склалися між сторонами у даному випадку, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, а факт отримання товару є самостійною підставою для виникнення у покупця обов`язку негайно здійснити розрахунки, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що пунктом 3.3 Договору чітко визначено обов`язок Покупця оплатити поставленій Товар не пізніше 30.09.2021, а підписання видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом і фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Отже, строк оплати є таким, що настав 30 вересня 2021 року.

Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що Приватне акціонерне товариство "Сахновщинське імені М.О. Ключки" в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростувало, жодних доказів оплати отриманого за Договором поставки № 26/04 від 26.04.2021 Товару не надало, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА в частині примусового стягнення з відповідача 71 683,20 грн. основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Також згідно пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України : у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 6.2. Договору визначено, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, Покупець сплачує Постачальнику:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожний день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого Товару.

При цьому, суд зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019р. у справі № 917/194/18, від 01.06.2021р. у справі 910/12876/19.

Отже, норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, неустойки (пені та штрафу), передбачених пунктом 6.2 договору.

Так, за підрахунками позивача стягненню з відповідача підлягає сума пені у розмірі 45 869,27 грн. за період з 01.10.2021 по 12.06.2023, а також штраф у розмірі 71 683,20 грн. (100% від суми поставленого товару).

Не погоджуючись з нарахованою сумою пені, відповідач вказує, що позивачем не враховано ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Крім того, відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, а отже є підстави на відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Однак, спростовуючи доводи відповідача, суд звертає увагу, що згідно п.6.6. Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором здійснюється без обмеження строку та відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (три роки) до вимог про стягнення пені, штрафу, процентів/відсотків. Для нарахування штрафних санкцій передбачених цим Договором не застосовується положення ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

А отже, враховуючи неналежне виконання ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" зобов`язань з оплати отриманого товару у встановлений договором поставки № 26/04 термін, приймаючи до уваги те, що розрахунки позивача не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, а також здійснені у відповідності до умов Договору, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій, а саме стягнення з відповідача суми пені у розмірі 45 869,27 грн. та штрафу у розмірі 71 683,20 грн..

Що стосується вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 33 738,36 грн. за період з 01.10.2021 по 12.06.2023 та інфляційних втрат у розмірі 24 176,34 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відтак, у даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність згідно статті 625 ЦК України, у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд зазначає, що вони не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними. Відповідно, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ ЛИССАНТА в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 33 738,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 176,34 грн.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" заявило клопотання про зменшення розміру штрафу до 10%, інфляційних до 10% та процентів річних до 3%.

Можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом суду, передбаченим статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України. Так, частинами першою та другою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Так, укладаючи з ТОВ ЛИССАНТА Договір поставки № 26/04 від 26.04.2021, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення строків оплати продукції ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки", як Покупцем, та беручи на себе відповідні зобов`язання відповідач, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки несвоєчасного проведення оплати Товару - нарахування пені, штрафу та процентів річних.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б давали підстави суду скористатись своїм правом для зменшення розміру штрафних санкцій. Зокрема, відповідач протягом усього періоду існування простроченої заборгованості: не звертався до ТОВ ЛИССАНТА із проханням не нараховувати йому неустойку; не надавав документів та будь-яких належних доказів, які б засвідчували неможливість відповідача вчасно розрахуватися через існування об`єктивних та/або виняткових обставин; не звертався із проханням пролонгації боргу; не надавав документи та/або встановленої форми фінансові звіти, які б засвідчили той факт, що ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" перебуває у скрутному фінансовому становищі; не повідомляв про існування обставин, які вплинули на можливість вчасно розрахуватись за отриману продукцію, не надавав документи, що засвідчували б настання форс-мажорних обставин.

Поведінка боржника та його дії, на переконання суду, не свідчать про добросовісність виконання свого обов`язку із оплати отриманої від позивача продукції, оскільки умови Договору були проігноровані, а заборгованість на даний час все ще не погашено.

Крім того, зменшення штрафних санкцій до 10% є значним та фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Також, позовна заява не містить позовних вимог, щодо стягнення завданих відповідачем збитків, а для застосування неустойки, оперативно-господарських санкцій достатньо факту господарського правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем самостійно зменшено розмір процентів річних та нараховано відповідачу 3% річних у відповідності до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, замість 36% річних, передбачених п. 6.5. Договору.

А отже, приймаючи до уваги наведені норми, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" та зменшення штрафних санкцій.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором поставки № 26/04 від 26.04.2021 в розмірі 71 683,20 грн., пені в розмірі 45 869,27 грн., штрафу в розмірі 71 683,20грн., 3% річних в розмірі 33 738,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 176,34 грн.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позовні вимоги у даній справі задоволено в повному обсязі, а відтак витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 255,97 грн. покладаються на відповідача - ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" і підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 130, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О.Ключки (64508, Харківська область, Сахновщинський р-он, с. Сугарівське, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА (03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 23/25, офіс 4, ) заборгованість за договором поставки № 26/04 у розмірі 71 683,20 грн., пеню у розмірі 45 869,27 грн., 3% річних у розмірі 33 738,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 176,34 грн., штраф у розмірі 71 683,20 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 255,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст.256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ЛИССАНТА (03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 23/25, офіс 4, ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство Сахновщинське імені М.О.Ключки (64508, Харківська область, Сахновщинський р-он, с. Сугарівське, Код ).

Повне рішення складено "21" серпня 2023 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2570/23