СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Харків Справа № 922/362/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (вх.№935 Х/2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Пономаренко Т.О., повний текст підписано 19.04.2023) у справі №922/362/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", м.Харків,

до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" грошових коштів у розмірі 83 888,76 грн, які складаються з: суми основного боргу за договором поставки у розмірі 57 598,38 грн, інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки у розмірі 22 626,36 грн, три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язань за договором поставки у розмірі 3664,02 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 174,20 грн.

Також позивач в позовній заяві просив суд вирішити питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.04.2023 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" суму основного боргу за договором поставки у розмірі 57598,38 грн, інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки у розмірі 22626,36 грн, три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язань за договором поставки у розмірі 3664,02 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2174,20 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 заяву (вх.№8179 від 04.04.2023) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що позивачем надано докази виконання робіт на загальну суму 8000,00 грн та часткової оплати наданих послуг у розмірі 4000,00 грн, прийнятих згідно з актом виконаних робіт за договором. Також, як було встановлено судом, гонорар успіху у розмірі 4 000,00 грн, погоджений п.3.2. договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, є складовою частиною гонорару адвоката, погодженого пунктом 3.1. зазначеного договору. Доводи представника відповідача про те, що розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову, і позивачем не доведено факт надання послуг адвоката, визнано необґрунтованими. Суд зазначив, що одне лише посилання відповідача на недотримання критеріїв розумності, співрозмірності та справедливості не є безумовною підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в зв`язку з чим заяву представника позивача про розподіл судових витрат задоволено в повному обсязі.

Державне підприємство "Харківський автомобільний завод" з додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 у справі №922/362/23 скасувати та відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Скарга обґрунтована тим, що позивачем не дотримано вимоги ч.4 ст.126 ГПК України, а суд за клопотанням відповідача не зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на правову допомогу, закріплений в договорі між позивачем та адвокатом, визначений з метою зловживання процесуальним правом та не має тягнути у зазначеному розмірі правових наслідків для відповідача.

Вказує, що Верховний Суд у постановах від 03.07.2019 у справі №757/20995/15-ц, від 10.07.2019 у справі №912/2391/16 виснував про знаходження конструкції гонорару успіху, як форми винагороди адвоката, поза законом та недійсність відповідної умови договору про надання правової допомоги, навіть у випадку її попереднього узгодження сторонами.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (вх.№935 Х/2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 у справі №922/362/23 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 05.07.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 05.07.2023 для подання заяв, клопотань, тощо.

26.06.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7332), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення без змін, посилаючись на те, що передбачена п.3.2. договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023 винагорода, є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим гонораром успіху, нарахування та сплата якого залежать від настання певної події. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування гонорару успіху як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як гонорар успіху. Відповідач не надав обґрунтування, що саме із норм процесуального права порушив суд першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення, так як і не навів конкретних аргументів щодо помилковості позиції суду. Що стосується посилання відповідача на незначну складність справи та на не співмірність понесених витрат із обсягом наданих послуг, позивач зазначив, що ця обставина не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки навіть у справах незначної складності особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правовою допомогою, а у подальшому до суду для захисту своїх порушених прав. Більше того, саме протиправна поведінка відповідача стала причиною звернення позивача до суду (прострочка зі сплати суми основного боргу склала більше 2 років). Окремо звертає увагу, що незначна складність справи не є підставою для надання безоплатних чи фактично безоплатних послуг. На думку позивача, з урахуванням обсягу виконаної роботи, розмір гонорару не є завищеним. Крім того, сума витрат на правову допомогу (гонорару) в даному випадку є фіксованою та не знаходиться в прямій залежності ні від ціни позову, ні від витраченого адвокатом часу. Незначна ціна позову не може бути підставою для позбавлення позивача права на правничу допомогу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для здійснення розгляду судової справи №922/362/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

04.04.2023 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшла заява (вх.№8179) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, в якій позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

12.04.2023 через кабінет Електронного Суду від представника відповідача надійшла заява (вх.№9027), в якій останній проти задоволення заяви заперечував.

19.04.2023 Господарським судом Харківської області постановлено оскаржуване додаткове рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).

Пунктом 1 ч.3 ст.123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Виходячи із змісту положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Виходячи із змісту ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як свідчать матеріали справи, позивач разом з позовною заявою надав попередній розрахунок судових витрат на загальну суму 12 000,00 грн., з яких: 4000,00 грн витрати, пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу (вже понесені відповідачем), 8000,00 грн витрати, пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу (які позивач очікує понести).

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у загальному розмірі 12 000,00 грн, які складаються з: 8000,00 грн фіксована сума витрат та 4000,00 грн гонорар успіху.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, рахунок на оплату №3001001 від 30.01.2023 на суму 4000,00 грн, акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 30.01.2023 на суму 8000,00 грн, платіжну інструкцію №161 від 30.01.2023 на суму 4000,00 грн, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1115715 від 27.01.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2407 від 23.10.2018 на ім`я Потерайла Антона Миколайовича.

Так, 27.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", клієнтом, та Адвокатським бюро "Антона Потерайла", бюро, підписано договір про надання правничої (правової) допомоги №61, згідно з яким клієнт доручає, а бюро зобов`язується надати клієнту правничу (правову) допомогу в обсязі і на умовах, встановлених даним договором, відповідно до Конституції України та Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що бюро зобов`язується надати наступну правову (правничу) допомогу, зокрема: складання позовної заяви, заяв, клопотань, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, що спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприянні їх відновленню у разі порушення.

Згідно з п.1.3 договору детальний опис наданої правової (правничої) допомоги вказується бюро в акті здачі-прийому наданих послуг.

Відповідно до п.3.1 договору вартість послуг бюро з представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 8 000,00 грн (без ПДВ), з яких 4 000,00 грн сплачуються протягом 5 робочих днів з дня підписання цього договору, а 4 000,00 грн протягом 60 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

За змістом п.3.2 договору в разі якщо буде досягнуто мету представництва (ухвалено судове рішення про стягнення з ДП Харківський автомобільний завод () заборгованості за договором поставки №2-176 від 29.10.2020 або на рахунок клієнта надійде сума заборгованості за договором поставки №2-176 від 29.10.2020), клієнт додатково сплачує бюро гонорар в розмірі 4 000,00 грн (без ПДВ) протягом 60 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Адвокатським бюро "Антона Потерайла" 30.01.2023 виставлено позивачу рахунок на оплату №3001001 на суму 4000,00 грн за підготовку позовної заяви про стягнення з Державного підприємства Харківський автомобільний завод заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №2/176 від 29.10.2020, підготовку додатків до позовної заяви, відправку позовної заяви з додатками відповідачу та суду, правовий аналіз документів.

30.01.2023 позивачем за платіжною інструкцією №161 було перераховано бюро 4000,00 грн сплати за правовий аналіз документів щодо позовної заяви, згідно рахунка на оплату №3001001 від 30.01.2023.

Зі змісту акту здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 30.01.2023 вбачається, що бюро виконало, а позивач прийняв надану професійну правничу (правову) допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27 січня 2023 року, яка складається з: підготовки до розгляду справи: підготовки, складання, підпису та відправки позовної заяви з додатками до Господарського суду Харківської області (позивач ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія", відповідач Державне підприємство Харківський автомобільний завод) про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором поставки №2/176 від 29.10.2020: фіксована сума 8 000,00 грн (без ПДВ), а саме:

аналіз документів 1 година,

складання тексту позовної заяви 1 година,

підготовка розрахунків 3 процентів річних, інфляційних втрат 2 години,

збір, оформлення доказів та друк додатків до позову, відправка позовної зави з додатками на адресу відповідача та до суду 1 година.

Сторонами погоджено, що професійна правнича (правова) допомога надана в повному обсязі, загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги складає 8 000,00 грн.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Апеляційний суд зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

За положеннями п.4 ст.1, ч.3, 5 ст.27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Враховуючи те, що умовами договору (п.3.1) передбачено фіксований розмір вартості послуг адвоката у сумі 8000,00 грн, до матеріалів справи надано акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги, в якому вказано детальний опис наданої правової (правничої) допомоги, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду, що дані витрати є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи, законним та обгрунтованим.

Проаналізувавши умови п.3.2. договору, колегія суддів дійшла висновку, що передбачена цим пунктом договору винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим гонораром успіху, нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Поняття гонорар успіху не містить чіткого врегулювання.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, погоджена п.3.2. договору сума, обумовлена до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, які підлягають відшкодуванню.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.07.2019 у справі №912/2391/16 в частині твердження щодо неможливості застосування "гонорару успіху", з огляду на те, що правова позиція в зазначеній постанові Верховного Суду в цій частині є неактуальною внаслідок відступлення, відповідно до мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Щодо посилання скаржника на те, що суд за клопотанням відповідача не зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; розмір витрат на правову допомогу, закріплений в договорі між позивачем та адвокатом, визначений з метою зловживання процесуальним правом та не має тягнути у зазначеному розмірі правових наслідків для відповідача; умова договору про надання юридичних послуг про винагороду адвокату за досягнення позитивного результату у справі суперечить основним принципам здійснення правосуддя в Україні, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, посилався на те, що: розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову; позивачем не доведено факт надання послуг адвоката, а саме такий факт не вбачається договором про надання юридичних послуг, документом про тарифікацію послуг, актом виконаних робіт в заявленому обсязі; неспіврозмірність заявлених для стягнення послуг адвоката вбачається, крім зазначеного, у невеликій складності даної справи та у відсутності належного розрахунку та обґрунтування вищевказаних витрат; визначені позивачем вимоги про відшкодування послуг на оплату послуг адвоката (гонорару адвоката, витрат на правову допомогу) не ґрунтуються на вимогах законодавства, не підлягають відшкодуванню, враховуючи, крім зазначеного, на положення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.22 у справі № 904/7347/21, з огляду, в тому числі, на недотримання критеріїв розумності, співрозмірності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що позивачем не доведено факт надання послуг адвоката, такий факт не вбачається договором про надання юридичних послуг, документом про тарифікацію послуг, актом виконаних робіт в заявленому обсязі, з огляду на те, як вже зазначалось, умовами договору передбачено фіксований розмір вартості послуг адвоката у сумі 8000,00 грн, і до матеріалів справи надано акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги, в якому вказано детальний опис наданої правової (правничої) допомоги.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на неспіврозмірність заявлених для стягнення послуг адвоката, яка виражається у невеликій складності даної справи та у відсутності належного розрахунку та обґрунтування вищевказаних витрат, з підстав наведених вище.

Щодо посилання відповідача на те, що визначені позивачем вимоги про відшкодування послуг на оплату послуг адвоката (гонорару адвоката, витрат на правову допомогу) не ґрунтуються на вимогах законодавства, колегія суддів зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Стосовно твердження відповідача на те, що розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів, яка саме сума є пропорційною та обґрунтованою до ціни позову.

Відповідач, заперечуючи проти заяви щодо розподілу витрат на правову допомогу, не просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, з зазначення суми, яку він вважає співмірною, а лише посилався на те, що розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову та недоведеність витрат на правничу допомогу.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, одне лише посилання відповідача на недотримання критеріїв розумності, співрозмірності та справедливості не є безумовною підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав в розумінні ч.4, 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 у справі №922/362/23 без змін як такого, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2023 у справі №922/362/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.08.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова