РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2023Справа № 910/144/23

За позовомКерівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веко»
проусунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники учасників справи:

прокурорБиховцова О.А.
від позивачаДем`яненко С.О.
від відповідачаПаламарчук І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веко», в якому просить суд:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091 шляхом скасування рішення державного реєстратора КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про державну реєстрацію права власності від 05.01.2012 в реєстровій книзі №230п-240 за реєстровим №10812-П та здійсненої на його підставі в реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ «Веко» на цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З), загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: пр.Романа Шухевича, 1-Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 35745923) з одночасним припиненням права власності ТОВ «Веко» на нього;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091, шляхом зобов`язання ТОВ «Веко» знести об`єкти самочинного будівництва: закладу громадського харчування, до яких відноситься 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також демонтувати тротуарну ФЕМ-плитку, що вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091, шляхом зобов`язання ТОВ «Веко» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,3392 га з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від цілісного майнового комплексу, закладу громадського харчування, що складається з капітальних будівель, альтанок.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю у ТОВ «Веко» правовстановлюючих документів на землю, відсутністю документів на прийняття в установленому законом порядку об`єктів будівництва до експлуатації, фактом прийняття Деснянським районним судом м.Києва рішення про визнання права власності на цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З), загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: пр.Романа Шухевича, 1-Д за відповідачем без залучення до участі у справі Київської міської ради, як власника земельної ділянки, а також фактом надання об`єктам нерухомого майна поштової адреси за відсутності документів про прийняття їх в експлуатацію, що свідчить про недобросовісність набуття ТОВ «Веко» права власності на майно загальною площею 308,6 кв.м, яке самочинно побудовано на території парку «Муромець», що територіально знаходиться на острові Муромець та відноситься до категорії земель природно-заповідного та водного фонду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/144/23, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.02.2023, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/144/23 частково задоволено заяву Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва про забезпечення позову; заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській раді, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо об`єкту нерухомого майна: цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З), загальною площею 308,6 кв.м, адресою: пр.Романа Шухевича (Ватутіна Генерала), 1-Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 35745923); в іншій частині заяви відмовлено.

Вищевказані ухвали були направлені на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення за номером 213, яким відповідачу направлялася ухвала про відкриття провадження у даній справі, було повернуто АТ «Укрпошта» із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

В той же час 14.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та в цей же день представник відповідача ознайомився з матеріалами справи №910/144/23.

Отже, про відкриття провадження у справі №910/144/23 та зміст ухвали суду від 19.01.2023 відповідачу було відомо щонайменше з 14.02.2023.

Проте, у встановлений судом строк відзив на позов відповідачем не подано.

У підготовчому засіданні 15.02.2023 судом постановлені протокольні ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 05.04.2023.

14.03.2023 від Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва надійшла заява про збільшення підстав позову. У вказаній заяві прокурор додатково наводить нормативно-правове обґрунтування в частині, що стосується неправомірності набуття власності на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 прийнято до розгляду заяву прокурора про збільшення підстав позову, встановлено сторонам строк для подання пояснень/відзиву на дану заяву - до 20.04.2023; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 21.04.2023.

14.04.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач заявлені прокурором вимоги підтримує.

У підготовчому засіданні 21.04.2023 за клопотанням відповідача оголошувалася перерва до 04.05.2023.

03.05.2023 від відповідача надійшли заперечення щодо письмових пояснень та позову.

У вказаних запереченнях відповідачем заявлено про застосування наслідків пливу строків позовної давності щодо заявлених прокурором вимог.

Також відповідачем подано клопотання про призначення експертизи.

У підготовчому засіданні 04.05.2023 оголошувалася перерва до 17.05.2023.

16.05.2023 від прокурора надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи, а також пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 17.05.2023 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи та постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.06.2023.

05.06.2023 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, мотивована тим, що адвокат відповідача перебуває на лікарняному.

Вказане клопотання судом задоволено та відкладено судове засідання на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 оголошувалася перерва до 02.08.2023.

01.08.2023 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та підтримав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених прокурором вимог.

У судовому засіданні 02.08.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судових засіданнях представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 3 рішення Київської міської ради народних депутатів №14 від 17.02.1994 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м.Києві» затверджено перелік цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання.

Згідно з додатком №3 до рішення Київської міської ради урочище Муромець (площею 190 га) і урочище Лопуховате (площею 52,2 га) увійшли до Переліку цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання.

Рішенням Київської міської ради від 24.10.2002 №96/256 «Про оголошення заказниками та пам`ятками природи місцевого значення природних об`єктів у м.Києві» створений Ландшафтний заказник місцевого значення «Муромець-Лопуховате» загальною площею 217 га.

Рішенням Київської міської ради від 23.12.2004 №878/2288 створено Регіональний ландшафтний парк «Дніпровські острови», до складу якого увійшов острів Муромець (урочище Муромець) як заповідна зона.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у м.Києві від 28.07.2022 №10-26-0.21-1775/2-22 від 28.07.2022, 07.07.2021 державним кадастровим реєстратором за заявою КП «Київський інститут земельних відносин» та на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :62:206:0091.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 07.07.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091, площею 0,3392 га, що розташована по пр. Романа Шухевича (до перейменування - пр. Генерала Ватутіна), 1-Д, відноситься до категорії земель водного фонду та за видом використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

З Інформаційної довідки №317855090 від 15.12.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що право власності, інші речові права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :62:206:0091 наразі не зареєстровані.

В свою чергу, згідно з листами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.01.2022 №0570202/3-1321 та від 16.02.2022 №05702-4012 (відповідь на запити Деснянської окружної прокуратури міста Києва про надання інформації щодо земельної ділянки №:62:206:0091), у Міському земельному кадастрі земельна ділянка площею 3392,09 кв.м на просп. Генерала Ватутіна, 1д у Деснянському районі м.Києва (обліковий код 62:206:0091) обліковується за відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Веко».

Відповідно до Інформаційної довідки №317855026 від 15.12.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 05.01.2012 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Веко» на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва 15.04.2010 та ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З) загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: м.Київ, проспект Ватутіна Генерала, будинок 1д.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що рішення про передачу у власність чи користування ТОВ «Веко» земельної ділянки по пр. Романа Шухевича, 1-Д у Деснянському районі міста Києва, Київською міською радою не приймалося, і, набувши у 2010 році у власність вищевказане нерухоме майно, відповідач не оформив право власності або користування на земельну ділянку, на якій воно розташоване. При цьому прокурор зазначає, що з часу реєстрації права власності площі нерухомості значно змінились і наразі на спірній земельній ділянці розміщено 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками тротуарна ФЕМ-плитка.

Як вказує прокурор, оскільки дане нерухоме майно по пр. Романа Шухевича, 1-Д, збудовано на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилася, в силу положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України це майно є самочинним будівництвом і підлягає знесенню, а земельна ділянка - поверненню Київській міській раді з приведенням її у придатний для використання стан.

При цьому прокурор наголошує на тому, що спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного та водного фондів і на неї поширюється режим обмеженої господарської діяльності, передбачений для прибережних захисних смуг, а тому дана земельна ділянка не може використовуватися під розміщення закладів комерційного призначення, тим більше - під будівництво.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як зазначає керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва, згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Таким чином, як вказує прокурор, реалізація правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі спірною земельною ділянкою, належить органу місцевого самоврядування - у спірних правовідносинах - Київській міській раді, яка неодноразово фіксувала факти знаходження на спірній земельній ділянці нерухомого майна відповідача та була обізнана про державну реєстрацію права приватної власності на нього (з огляду на акти обстеження земельної ділянки від 11.09.2013, від 04.11.2015 та звернення ТОВ «Веко» з клопотанням про надання згоди на розроблення документації із землеустрою).

Листом від 10.11.2022 №10.53-59-6755вих-22 Деснянська окружна прокуратура міста Києва звернулася до Київської міської ради із повідомленням про порушення відповідачем законодавства про природно-заповідний фонд і водний фонд та запропоновано надати інформацію про вжиті заходи щодо усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, що розташована в парку та острові Муромець у Деснянському районі м.Києва по пр.Романа Шухевича, 1Д.

З наданої на вказаний лист відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.11.2022 №0570202/3-13878 вбачається, що інформація про вжиття Київрадою заходів цивільно-правового реагування щодо спірної земельної ділянки відсутня. Про намір вжити такі заходи самостійно прокурора не повідомлено.

Враховуючи наведене, оскільки після отримання повідомлення прокурора, заходів щодо звернення до суду з позовом Київською міською радою вжито не було, суд погоджується з доводами прокурора про наявність в даному випадку підстав для представництва прокурором інтересів держави в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до наявного у справі Акту №658/03 від 11.09.2013 обстеження земельної ділянки за адресою: м.Київ, просп. Генерала Ватутіна, 1д о.н. 62:206:091 у Деснянському районі м.Києва, проведеного посадовою особою Департаменту земельних ресурсів, за результатами обстеження встановлено таке: згідно бази даних автоматизованої системи міського земельного кадастру земельні ділянки площею 3392,09 кв.м за адресою: просп. Генерала Ватутіна, 1-д о.н. 62:206:091 у Деснянському районі м.Києва на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковується за ТОВ «Веко»; документ, який посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, згідно вимог ст. 126 Земельного кодексу України в Департаменті земельних ресурсів станом на 31.12.2012 відсутній (не зареєстровано); на момент проведення обстеження на площі приблизно 3400 кв.м навпроти розміщені та експлуатується заклад громадського харчування в дерев`яних, цегляних споруд, споруди з профілю, палатки та навіси; заклад громадського харчування експлуатує ТОВ «Веко».

Актом обстеження земельної ділянки №778/03 від 04.11.2015, складеним посадовою особою Департаменту земельних ресурсів, за результатами проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що: згідно бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка на просп. Генерала Ватутіна, 1д у Деснянському районі м.Києва, код ділянки 62:206:091, площею 0,3392 га обліковується за ТОВ «Веко» (32246495, м.Київ, парк Дружби народів) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування; рішення щодо передачі будь-якій юридичній чи фізичній особі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала; інформація про оформлення речових прав на земельну ділянку, ст. 126 Земельного кодексу України, в Департаменті земельних ресурсів відсутня; під час обстеження з виїздом на місце встановлено, що на території земельної ділянки 62:206:091 розміщені будівлі та споруди закладу громадського харчування кафе «Євразія»; відповідно до клопотання ТОВ «Веко» К-24697 від 16.04.2015 Департаментом земельних ресурсів підготовлений проект дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,34 га на просп. Генерала Ватутіна, 1д у Деснянському районі для реконструкції з подальшою експлуатацією і обслуговування кафе від 06.05.2015, проте управління забезпечення діяльності постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землевпорядкування листом від 28.08.2015 №08/232-655 повернуто клопотання К-24697 на доопрацювання.

Відповідно до Довідки від 30.09.2022, складеної за результатами участі у слідчих діях в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000274 від 16.10.2013 щодо огляду території за адресою просп. Шухевича Романа, 1-Д м. Київ, земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091, за результатами огляду, який відбувся 30.09.2022, встановлено: на земельній ділянці з кадастровим номером :62:206:0091, площею 0,3392 га розміщено заклад громадського харчування під назвою «Шашличний хутір»; зазначена земельна ділянка географічно розташована на території острова «Муромець»; під час огляду спеціалістами Державної екологічної інспекції Столичного округу були проведені обміри території та встановлено, що заклад громадського харчування фактично використовує територію площею 0,2181 га (земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091), відстань від урізу води річки Дніпро до закладу громадського харчування складає 102 метра; заклад громадського харчування під назвою «Шашличний хутір» складається з шести капітальних нежитлових будівель та чотирьох споруд малої архітектурної форми у вигляді альтанок.

Відповідно до листа №1/4 від 04.11.2022 за підписом інженера-землевпорядника - Фізичної особи-підприємця Литвина Ігоря Анатолійовича (залученого як спеціаліста до проведення слідчої дії у кримінальному провадженні №0000274 від 16.10.2013), адресованого прокурору Деснянської окружної прокуратури міста Києва, земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091 розташована в межах острова Муромець (урочище Чорторий), який відповідно до рішення Київської міської ради від 23.12.2004 №878/2288 «Про створення регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови» відноситься до регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови»; на земельній ділянці знаходяться капітальні будівлі (№№1, 2, 3, 4, 5, 6 згідно план-схеми) та альтанки (№№ 7, 8, 9, 10 згідно план-схеми) закладу громадського харчування «Шашличний хутір» для влаштування відпочинку громадян.

Згідно план-схеми земельної ділянки (додаток до листа №1/4 від 04.11.2022) на земельній ділянці з кадастровим номером :62:206:0091 розташовуються:

- капітальні будівлі: №1 (двоповерхова) площею 126 кв.м, №2 площею 50 кв.м, №3 (двоповерхова) площею 49 кв.м, №4 площею 37 кв.м, №5 площею 15 кв.м, №6 площею 15 кв.м;

- альтанки: №7 площею 380 кв.м, №8 площею 200 кв.м, №9 площею 9 кв.м, №10 площею 9 кв.м.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що на земельній ділянці з кадастровим номером :62:206:0091 наразі розміщено 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками тротуарна ФЕМ-плитка. Дані споруди експлуатуються відповідачем - ТОВ «Веко» як заклад громадського харчування.

Доказів зворотного відповідач суду не надав.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091 розташована в межах острова Муромець у Деснянському районі міста Києва.

Тобто, спірна земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста Києва.

При цьому, відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, островами, не зайнятими лісами.

Отже, в силу ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду.

За приписами ст. 88 Водного кодексу України на островах встановлюється режим обмеженої господарської діяльності, передбачений для прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 89 Водного кодексу України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: 1) розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; 2) зберігання та застосування пестицидів і добрив; 3) влаштування літніх таборів для худоби; 4) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; 5) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; 6) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; 7) випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Отже, за приписами ст. 89 Водного кодексу України на островах заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналогічна заборона міститься і в ст. 61 Земельного кодексу України.

Також суд зауважує, що спірна земельна ділянка належить до регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови» відповідно до рішення Київської міської ради від 23.12.2004 №878/2288.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища належать до природно-заповідного фонду України.

Відповідно до ст. 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заповідними урочищами оголошуються лісові, степові, болотні та інші відокремлені цілісні ландшафти, що мають важливе наукове, природоохоронне і естетичне значення, з метою збереження їх у природному стані.

Статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно, оскільки спірна земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, набуття права користування такою земельною ділянкою може бути здійснено виключно на підставі рішення Київської міської ради (як представницького органу місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені законодавством).

Проте, як свідчать обставини справи, рішення про передачу у власність чи користування відповідачу спірної земельної ділянки Київською міською радою не приймалося.

В матеріалах справи наявний лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.10.2022 №0570202/3-13049, в якому Департамент земельних ресурсів підтвердив, що за поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на просп. Генерала Ватутіна, 1-Д у Деснянському районі м.Києва, та рішень щодо її передачі у власність чи користування будь-якій фізичній чи юридичній особі, у тому числі ТОВ «Веко».

При цьому, Департамент повідомив, що за даними Міського земельного кадастру були зареєстровані такі клопотання ТОВ «Веко» про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на просп. Генерала Ватутіна, 1д у Деснянському районі міста Києва:

- К-13257 від 15.01.2008 для розміщення комплексу відпочинку та розваг, на підставі якого повідомленням від 12.11.2008 К-13257 відмовлено в згоді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки;

-К-22792 від 10.06.2014 для реконструкції, експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу, яке листом Департаменту від 06.10.2014 №56 повернуто на доопрацювання для врахування зауважень;

- К-24697 від 16.04.2015 для реконструкції з подальшою експлуатацією і обслуговування кафе, на підставі якого підготовлена згода Київської міської ради на розроблення документації, яка повернута листом управління забезпечення діяльності постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 28.08.2015 №08/232-655 відповідно до витягу №20 від 29.07.2015 №08/281-712к;

- К-34320 від 23.05.2018 для експлуатації, обслуговування та реконструкції нежитлового комплексу з благоустроєм території та лист від 23.05.2018 №МЗ-3115 про використання права мовчазної згоди, на підставі яких видано завдання на проектування від 18.02.2019 №ЗВП-7625 розробнику документації із землеустрою (справа №Д-9455).

У відповідності до наявної у справі копії витягу з протоколу №20 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 29.07.2015, комісією ухвалено: відмовити у наданні дозволу ТОВ «Веко» на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,34 га в оренду на 10 років для реконструкції з подальшою експлуатацією і обслуговуванням кафе на просп. Генерала Ватутіна, 1д у Деснянському районі м.Києва; повернути справу-клопотання К-24697 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для підготовки проекту відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що рішення про передачу у власність чи користування ТОВ «Веко» спірної земельної ділянки компетентним органом (в даному випадку - Київською міською радою) не приймалося.

Договори на право тимчасового користування землею між відповідачем і Деснянською районною у місті Києві радою, наявні в матеріалах справи, не можуть вважатися належною правовою підставою для користування спірною земельною ділянкою для розташування на ній нерухомого майна, оскільки умовами цих договорів передбачалося надання відповідачу земельної ділянки у короткострокову оренду для обслуговування та експлуатації торговельних кіосків.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, якими б надавалося право відповідачу виконувати на спірній земельній ділянці будівельні роботи.

Так, відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.11.2022 №073-2985, даний Департамент не видавав і не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та не приймав об`єкти будівництва в експлуатацію за адресою: просп. Генерала Ватутіна (Романа Шухевича), 1-Д.

При цьому, у справі наявна копія наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 07.10.2013 №46д, яким скасовано реєстрації декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, що стосувалися реконструкції приміщень будівель літ.А, Б, В, Г, Д, Ж, З, Е за адресою: пр-т Генерала Ватутіна, 1-Д у Деснянському районі м.Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, розташований на сьогоднішній день на спірній земельній ділянці об`єкт - заклад громадського харчування, до якого відноситься 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також тротуарна ФЕМ-плитка, що вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками, є самочинним будівництвом в розумінні ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України.

В цьому контексті судом відхиляється посилання відповідача на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2010 у справі №2-2530, оскільки в даному рішенні мова йде лише про цілісний майновий комплекс загальною площею 308,6 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Частиною 4 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За таких обставин, оскільки рішення про передачу у власність чи користування ТОВ «Веко» спірної земельної ділянки компетентним органом не приймалося, враховуючи, що документи, які дають право відповідачу виконувати будівельні роботи на цій земельній ділянці, в матеріалах справи відсутні, вимоги прокурора в частині усунення перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091, шляхом зобов`язання відповідача знести об`єкти самочинного будівництва: закладу громадського харчування, до яких відноситься 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також демонтувати тротуарну ФЕМ-плитку, що вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками, та шляхом зобов`язання повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,3392 га з приведенням її у придатний для використання стан, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього кодексу.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц; від 4.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц; від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц; від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Відтак, оскільки негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця земельної ділянки, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог прокурора про усунення перешкод у володінні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про державну реєстрацію права власності від 05.01.2012 в реєстровій книзі №230п-240 за реєстровим №10812-П та здійсненої на його підставі в реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ «Веко» на цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З), загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: пр.Романа Шухевича, 1-Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 35745923) з одночасним припиненням права власності ТОВ «Веко» на нього, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 05.01.2012) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 05.01.2012) державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на яку посилається прокурор, в нині чинній редакції передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З наявної у справі Інформаційної довідки №317855026 від 15.12.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що 05.01.2012 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Веко» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З) загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: м.Київ, проспект Ватутіна Генерала, будинок 1д.

Суд погоджується з доводами прокурора, що сам по собі факт державної реєстрації без наявності відповідних правових підстав передбачених законодавством, не тягне за собою легітимізацію самочинно збудованого майна.

Разом з тим, за інформацією КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», первинна реєстрація права власності на цілісний майновий комплекс (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З) загальною площею 308,6 кв.м, за адресою: м.Київ, проспект Ватутіна Генерала, будинок 1д, була проведена на підставі рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2010 та ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011.

Так само в Інформаційній довідці №317855026 від 15.12.2022 підставою виникнення права власності відповідача на цілісний майновий комплекс загальною площею 308,6 кв.м вказано рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2010 та ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011.

Так, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2010 у справі №2-2530 за позовом ТОВ «Веко» до ОСОБА_1 , третя особа - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», про визнання права власності визнано за ТОВ «Веко» право власності на об`єкти нерухомого майна - цілісний майновий комплекс, що розташований м.Київ, пр-т Генерала Ватутіна, 3-Д, що складається із кафе літ.А площею 215,6 кв.м, нежитлової будівлі літ.Б площею 12,5 кв.м, нежитлової будівлі літ.В площею 38 кв.м, нежитлової будівлі літ.Г площею 7,4 кв.м, нежитлової будівлі літ. Д площею 7,8 кв.м, нежитлової будівлі літ.Е, площею 7,4 кв.м, нежитлової будівлі літ.Ж площею 7,5 кв.м, нежитлової будівлі літ. З площею 12,4 кв.м, загальною площею 308,6 кв.м.

Також вказаним рішенням зобов`язано КП Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна зареєструвати за ТОВ «Веко» право власності на вказані об`єкти нерухомого майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011 роз`яснено рішення Деснянського районного суду м.Києва за №2-2530 від 15.04.2010 в частині поштової адреси, а саме: визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Веко» (, місцезнаходження: 04211, м.Київ, парк Дружби Народів) право власності на об`єкти нерухомого майна - цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою: м.Київ, пр-т Генерала Ватутіна, 1-Д та складається з: кафе літ.А площею 215,6 кв.м, нежитлової будівлі літ.Б площею 12,5 кв.м, нежитлової будівлі літ.В площею 38 кв.м, нежитлової будівлі літ.Г площею 7,4 кв.м, нежитлової будівлі літ. Д площею 7,8 кв.м, нежитлової будівлі літ.Е, площею 7,4 кв.м, нежитлової будівлі літ.Ж площею 7,5 кв.м, нежитлової будівлі літ. З площею 12,4 кв.м, загальною площею 308,6 кв.м.

Отже, в даному випадку реєстрація за відповідачем права власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 308,6 кв.м була здійснена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В обґрунтування позову в цій частині прокурор посилається на незаконність набуття відповідачем права власності на нерухоме майно у зв`язку з його самочинним будівництвом на земельній ділянці комунальної власності, яка ні відповідачу, ні будь-яким іншим особам в користування або у власність не надавалась.

Так, прокурор вказує, що за змістом рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011, Деснянською районною адміністрацією м.Києва на підставі розпорядження надано в оренду ТОВ «Веко» земельну ділянку площею 240 кв.м та надано дозвіл на встановлення кафе з літнім майданчиком. Проте, як зазначає прокурор, в матеріалах справи №2-2530 містяться два договори №138, 139 від 25.04.2006, укладені між Деснянською районною у місті Києві радою та ТОВ «Веко» на право тимчасового користування земельною ділянкою загальною площею 240 кв.м в парку Дружби народів для обслуговування та експлуатації торговельних кіосків з літнім майданчиком №1, №2, а також лист Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації за квітень 2009 року, адресований ТОВ «Веко», про те, що адміністрацією розглянуто звернення щодо продовження оренди земельної ділянки під обслуговування двох малих архітектурних форм з літнім майданчиком в Парку «Дружби народів» та повідомлено про необхідність звернутися з даним питанням до Київської міської ради.

Прокурор наголошує, що не зважаючи на це, судом задоволено позов ТОВ «Веко» про визнання за ним права власності на цілісний майновий комплекс, що розташований на спірній земельній ділянці, за відсутності в останнього дозвільних документів на будівництво, без прийняття об`єкта в експлуатацію та без документів щодо відведення земельної ділянки та без залучення до участі у розгляді судом справи власника земельної ділянки - Київської міської ради.

Також прокурор посилається на неправомірне надання відповідним об`єктам нерухомого майна поштової адреси за відсутності документів про прийняття їх в експлуатацію.

Суд зазначає, що у рішенні Деснянського районного суду м.Києва у справі №2-2530 вказано, що при його ухваленні суд керувався, зокрема, ст.ст. 331, 392 Цивільного кодексу України.

Зі змісту ст. 392 Цивільного кодексу України слідує, що судове рішення в такому випадку хоча і не породжує право власності, проте підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

З тексту рішення від 15.04.2010 вбачається, що в ході розгляду справи №2-2530 Деснянський районний суд м.Києва досліджував обставини щодо надання позивачу земельної ділянки в оренду та відповідність нежитлових будівель вимогам ДБН та іншим вимогам нормативних документів (в цьому контексті судом було взято до уваги договори оренди між Деснянською райдержадміністрацією м.Києва та ТОВ «Веко», а також висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №11066 від 17.12.2008).

На сьогоднішній день вищевказані рішення та ухвала Деснянського районного суду є чинними, доказів скасування зазначених судових рішень у встановленому законодавством порядку матеріали справи не містять.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» з посиланням на справу «Брумареску проти Румунії» (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В свою чергу, доводи прокурора фактично зводяться до незгоди з вищевказаними рішенням та ухвалою суду. Тобто, в рамках цієї справи прокурор ставить під сумнів судові рішення, що набрали законної сили, та намагається переглянути рішення та ухвалу Деснянського районного суду м.Києва у спосіб, який не передбачений діючим законодавством, що не відповідає принципу юридичної визначеності.

Суд зазначає, що вважаючи відповідні рішення та ухвалу Деснянського районного суду м.Києва незаконними (в тому числі з тих підстав, що за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована), прокурор чи Київська міська рада не позбавлені можливості ініціювати питання про оскарження вказаних судових рішень в передбаченому законодавством порядку.

При цьому, посилання прокурора на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 та ухвалі від 07.04.2020 у справі №504/2457/15-ц, судом до уваги не беруться, зважаючи на їх нерелевантність для обставин цієї справи.

Таким чином, оскільки реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - цілісний майновий загальною площею 308,6 кв.м, була здійснена на підставі та на виконання рішення суду про визнання за відповідачем права власності на даний об`єкт, яке набрало законної сили та у встановленому законодавством порядку скасовано не було, вимоги прокурора в частині скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на цей об`єкт нерухомості з одночасним припиненням права власності ТОВ «Веко» на нього задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи та заперечення учасників справи судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - часткове задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

В ході розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої відповідач просив поставити таке питання: чи відноситься земельна ділянка з кадастровим номером :62:206:0091 до категорії земель природно-заповідного фонду та водного фонду.

Проте, у задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, оскільки належність спірної земельної ділянки до категорії земель природно-заповідного фонду підтверджується наявними у справі документами, а до водного фонду така земельна ділянка належить в силу прямої норми закону - ст.58 Земельного кодексу України. Тому спеціальні знання у сфері, іншій ніж право, для цього не потребуються.

У відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Київську міську прокуратуру та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки за результатами розгляду справи судом відмовлено у задоволенні вимог прокурора про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 308,6 кв.м за адресою: пр.Романа Шухевича, 1-Д, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/144/23, підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 145, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» (Україна, 04211, місто Київ, проспект Генерала Ватутіна, будинок 1-Д, ідентифікаційний код 32246495) знести об`єкти самочинного будівництва: закладу громадського харчування, до яких відноситься 6 капітальних споруд загальною площею 292 кв.м та 4 альтанки загальною площею 598 кв.м, а також демонтувати тротуарну ФЕМ-плитку, що вимощена на земельній ділянці між будівлями та альтанками.

3. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:206:0091, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» (Україна, 04211, місто Київ, проспект Генерала Ватутіна, будинок 1-Д, ідентифікаційний код 32246495) повернути Київській міській раді (Україна, 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) земельну ділянку площею 0,3392 га з приведенням її у придатний для використання стан.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» (Україна, 04211, місто Київ, проспект Генерала Ватутіна, будинок 1-Д, ідентифікаційний код 32246495) на користь Київської міської прокуратури (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9, ідентифікаційний код 02910019) судовий збір у розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 00 коп.

6. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/144/23.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.08.2023

Суддя Ю.М. Смирнова