УХВАЛА

м. Київ

14.08.2023Справа № 910/12471/23

Суддя Сівакова В.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди»

до ОСОБА_1

про звернення стягнення заборгованості в сумі 229.155,84 грн на майно

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди від 24.01.2021 у сумі 229.155,84 грн шляхом звернення стягнення на 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2021 між позивачем (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) був укладений договір оренди (далі - договір), відповідно до якого орендар згідно акту приймання-передачі від 25.01.2021 прийняла приміщення (об`єкт № 122-1), торгівельну площу 47,47 кв. м, розташовану у Торгівельно-виставково-офісному комплексі «Рів`єра», Одеська обл., Лиманський р-н, с. Фонтанка. ФОП ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання зі сплати орендних платежів, операційних послуг, внесків на рекламу та комунальних послуг за орендовані приміщення не виконала у повному обсязі та у визначений п. 10.3 договору строк, що призвело до виникнення заборгованості за період вересень - грудень 2021 року включно, яка складає 229.155,84 грн. 16.12.2021 позивачу стало відомо, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2021 зафіксовано смерть ОСОБА_2 . 16.12.2021 позивачем складено акт про припинення договору оренди від 24.01.2021 на підставі ч. 1 ст. 781 ЦК України з 08.12.2021. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих позивачем 23.03.2022, 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_2 та адреса якої була вказана як адреса здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1808 від 04.10.2022 була перереєстрована за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, а тому є боржником перед ТОВ «Нові Бізнес Погляди». Позивачем було надіслано на адресу відповідача вимогу кредитора, яка залишена останнім без виконання, у зв`язку з чим позивач на підставі ст. 1282 ЦК України звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Позивач при зверненні з даним позовом до господарського суду посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, у яких зазначено наступне.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої статті 4 цього Кодексу право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Судом не приймаються до уваги наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки позови у цих справах пред`явлені до відповідачів - фізичних осіб, з якими були укладені договори як з фізичними особами-підприємцями, однак на момент звернення до суду вони втратили статус суб`єкта підприємницької діяльності. Натомість в даному випадку орендар втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, у зв`язку із її смертю та позов пред`явлено до фізичної особи - її спадкоємця, який не мав господарських відносин з позивачем врегульованих чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкові спори - це спори, що пов`язані з вирішенням питань щодо прав та обов`язків спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Отже, у Цивільному процесуальному кодексі України міститься норма, яка передбачає, що спори про спадкування підлягають розгляду судами у порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що предметом даного позову є вимога кредитора про звернення стягнення заборгованості на майно, яке належало орендарю та отримано відповідачем у спадок, тобто є спадковим майном, суд приходить до висновку, що даний спір не підвідомчий господарському суду, оскільки предмет спору у даній справі не охоплюється ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди» підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Оскільки, Товариству з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди» відмовлено у відкритті провадження у справі та позовну заява підлягає поверненню разом з додатками позивачу (серед яких є заява про забезпечення доказів) суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір за розгляд вказаної вище позовної заяви та заяви про забезпечення позову підлягає поверненню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди» у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику (разом із заявою про забезпечення доказів).

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Нові Бізнес Погляди» (67571, Одеська обл., Лиманський район, с. Фонтанка, багатофункціональний торгівельно-виставковий-офісний комплекс "Рів`єра", ) з Державного бюджету України 3.437 (три тисячі чотириста тридцять сім) грн 35 коп. судового збору сплаченого згідно платіжної інструкції № 1759 від 04.07.2023 та 1.342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 00 коп. судового збору сплаченого згідно платіжної інструкції № 1761 від 04.07.2023.

4. Роз`яснити заявнику, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Сівакова