ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023м. ХарківСправа № 922/2528/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

секретар судового засідання Іванії К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 20, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона № 23" (08161, Київська обл., Києво - Святошинський р-н. (Фастівський р-н.), с. Тарасівка (з), вул. Київська, буд. 1, оф. 4, )
ро стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Агєєва Е.О. (адвокат, ордер серія АІ №1318666 від 09.12.2022 року)

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" (позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона № 23" (відповідач) за Договором № 21/05-5 від 21.05.2018 основну суму заборгованості - 482 260,80 грн, пеню у розмірі 87 771,47 грн, штраф у розмірі 33 758,24 грн, суму трьох процентів річних - 16 999,40 грн, суму інфляційного збільшення - 133 005,83 грн, а всього - 753 795,74 грн.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.12.2022 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/2528/22 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2022 було прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі №922/2528/22, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 08.02.2023 було продовжено строки підготовчого провадження у справі.

Ухвалою від 15.03.2023 в даній справі задоволено клопотання ТОВ Спеціалізована механізована колона № 23 про призначення судової будівельно-технічної експертизи (вх. 4610 від 27.02.2023). Призначено судову експертизу, доручено її проведення Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10 травня 2023 року апеляційну скаргу Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова Шляхрембуд задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 у справі № 922/2528/22 скасовано, передано справу на розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи, що Східним апеляційним господарським судом було скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, у суду виникають підстави для продовження розгляду справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №2948 від 08.02.2023) проти позову заперечував повністю, зокрема, посилався на те, що за результатами розгляду актів приймання виконаних будівельних робіт, наданих КП «ШЛЯХРЕМБУД», ТОВ «СМК № 23» було складено акти фіксації недоробок та дефектів виконаних робіт, зокрема, акт № 1 від 26.07.2018, № 2 від 04.09.2018, № 5 від 01.06.2020. Також для перевірки усунення недоліків та дефектів у виконаних роботах, визначених при підписанні актів приймання виконаних будівельних робіт ТОВ «СМК № 23» ініціювало проведення відбору проб вирубок асфальтобетону та направлення їх на лабораторні дослідження, і за результатами дослідження встановлено значне відхилення фактичної товщини шарів асфальтобетонного покриття від проектної та мінімально допустимої. Зазначені обставини, на думку відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позову.

08.03.2023 (вх. №5785) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив позивача, в якій позивач заперечував проти доводів відповідача та вказував, що прийняття виконаних Субпідрядником робіт згідно актів безумовно підтверджує якість виконаних робіт, з огляду на відсутність зауважень з боку Генпідрядника, недоробків і дефектів, що мали б бути зафіксовані відповідним актом саме при прийомі виконаних робіт згідно з п. 4.8. Договору.

14.03.2023 (вх. № 6221/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшли заперечення проти відповіді на відзив відповідача, в яких відповідач зазначає про те, що надані до відзиву на позов дефектні акти, складений до спірних актів виконаних робіт, роблять неспроможним посилання відповідача на первісні акти виконаних робіт, як належний доказ обґрунтування позовних вимог, оскільки питання щодо усунення фактично встановлених недоліків позивачем жодним чином не доведено і не усунуто.

03.08.2023 Позивачем подано клопотання (вх. №20589) про закриття провадження у справі в частині позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості - 122 588,40 грн, пені у розмірі 22 311,09 грн, штрафу у розмірі 8 581,18 грн, суми трьох процентів річних - 6 770,91 грн, суми інфляційного збільшення - 43 629,98 грн, а всього 203 881,56 грн та заяву вх. №21959 від 17.08.2023 про уточнення клопотання яке було задоволено ухвалою від 21.08.2023.

Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» на користь Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» за Договором № 21/05-5 від 21.05.2018 основної заборгованості 359 672,40 грн (акти виконаних робіт №1769 та №2976 від 01.06.2020), пені у розмірі 65 460,38 грн (за період 01.01.2022-01.07.2022, штрафу у розмірі 25 177,06 грн, суми трьох процентів річних - 10 228,49 грн (за період 01.01.2022-12.12.2022), суми інфляційного збільшення - 89 375,85 грн (січень-жовтень 2022), які нараховані на заборгованість за актами№1769 та №2976, а всього - 549 914,18 грн.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022№ 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі господарського суду з міркувань безпеки, та постійними повітряними тривогами, розгляд даної справи здійснений судом у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.07.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

21.05.2018 між Комунальним підрядним спеціалізованим підприємством по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» (надалі - Позивач, Субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23 (надалі - Відповідач, Генпідрядник) укладено договір № 21/05-5 (надалі -Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, за завданням Генпідрядника Субпідрядник зобов`язується виконати роботи з влаштування асфальтобетонного покриття при виконанні робіт з капітального ремонту комплексу транспортних споруд по просп. Льва Ландау в м. Харкові. Шляхопровід через залізничні колії Харків-Куп`янськ (код за ДК 021:2015 - 45221000-2- Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів) відповідно до проектно - кошторисної документації, а Генпідрядник - прийняти ці роботи і оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2. Договору кількісні характеристики виконуваних за цим Договором робіт визначаються відповідно до проектно-кошторисної документації, узгодженої сторонами.

Розділом 2 Договору визначено вимоги щодо якості виконуваних робіт, зокрема, субпідрядник повинен виконати передбачені Договором роботи, якість яких відповідає умовам будівельних норм та правил. Відношення сторін, пов`язані з забезпеченням гарантійного строку якості робіт (експлуатації об`єкта) та усуненням виявлених недоліків (дефектів), будуть регулюватися положеннями Загальних умов, затверджених Постановою КМУ від 01.08.2005р. № 668. Субпідрядник гарантує надійність і якість виконаних робіт і можливість експлуатації об`єкта протягом строків, встановлених законодавством України, та положеннями Загальних умов, затверджених Постановою КМУ від 01.08.2005р. № 668. Субпідрядник гарантує відповідність виконаних робіт та конструкцій проектній документації (п. 2.1.- 2.4 договору).

Порядок здійснення оплати унормовано сторонами у розділі 4 договору, зокрема, у п. 4.1. договору зафіксовано, що розрахунки проводяться шляхом оплати Генпідрядником після підписання сторонами акта виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3).

Генпідрядник приймає виконані роботи на підставі акта виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт передається Субпідрядником уповноваженому представнику Замовника. (п. 4.6 договору).

Згідно п. 4.8. договору, якщо роботи виконані субпідрядником з недоробками і дефектами, що зафіксовано відповідним актом при прийомі виконаних робіт, Генпідрядник може відстрочити оплату цих робіт. На протязі встановлених цим актом строків Субпідрядник повинен усунути виявлені порушення і після цього Замовник перераховує утримані суми.

Відповідно до п. 5.1 Договору, з урахуванням змін внесених до умов договору Додатковою угодою № 1 від 04.10.2019 року та Додатковою угодою № 2 від 24.03.2020, строк виконання робіт: початок робіт: травень 2018 року, завершення робіт: грудень 2020.

Місце виконання робіт є 61080, Харківська область, м. Харків, просп. Льва Ландау (п.5.2. договору).

Розділом 6 договору визначено права та обов`язки сторін, зокрема, генпідрядник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи; приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (КБ-2в, КБ-3) (п. 6.1. договору), при цьому генпідрядник має право, зокрема, контролювати виконання робіт у строки, встановлені цим Договором; здійснювати контроль за якістю робіт, матеріалів, устаткування згідно з нормативними вимогами та положеннями Загальних умов, затверджених Постановою КМУ від 01.08.2005р. № 668 (п. 6.2.2., 6.2.5.3 Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору Договір укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до, з врахування додаткової угоди № 2 до договору, 31.12.2021 року, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання зобов`язань за цим договором.

Додатковою угодою № 1 до Договору від 04.10.2019 внесено зміни в розділи 5 та 13 договору, а Додатковою угодою № 2 до договору від 24.03.2023 внесено зміни в розділ 5 Договору, в частині строку дії договору; визначено також, що оплата за роботи, виконані протягом 2020 року, здійснюється Генпідрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (форми № КБ-2В, КБ-3) в термін до 31.12.2021; також викладено в новій редакції розділ 13.

Проаналізувавши умови вказаного договору суд констатує, що такий за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно до частини 7 статті 179 ГПК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини 1 статті 843, статті 844 ЦК України у договорі підряду встановлюється ціна роботи або спосіб її визначення, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вбачається з Актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1/959 за серпень 2018 року (дата підписання - 08.08.2018) на суму 40 872,00грн; № 2/1247 за серпень 2018 року (дата підписання - 04.09.2018) на суму 81 716,40 грн; № 1769 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 81 866,40 грн; № 2976 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 277 806,00 грн, які без жодних зауважень та заперечень підписані сторонами, виконані передбачені Договором роботи, на загальну суму 482 260,80 грн.

Як вбачається з положень п. 4.1 договору, сторонами обумовлено, що оплата за виконані роботи проводиться після підписання актів приймання передачі робіт, а умовами Додаткової угоди № 2 до договору від 24.03.2023 визначено, що оплата за роботи, виконані протягом 2020 року, здійснюється Генпідрядником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (форми № КБ-2В, КБ-3) в термін до 31.12.2021.

Проте, станом на момент розгляду справи вартість виконаних та прийнятих робіт за період 2020 року за договором № 21/05-5 від 21.05.2018 відповідачем не оплачена, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Стосовно заявлених вимог про стягнення вартості виконаних робіт за актами № № 1/959 за серпень 2018 року (дата підписання - 08.08.2018) на суму 40 872,00грн та № 2/1247 за серпень 2018 року (дата підписання - 04.09.2018) на суму 81 716,40 грн (всього на суму 122 588,40 грн суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі №922/477/21 від 19.07.2021 було задоволено вимоги Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "ШЛЯХРЕМБУД" та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона № 23" 122 588 грн. 40 коп. основного боргу та 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

03.08.2023 Позивачем подано клопотання (вх. №20589) про закриття провадження у справі в частині позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості - 122 588,40 грн, пені у розмірі 22 311,09 грн, штрафу у розмірі 8 581,18 грн, суми трьох процентів річних - 6 770,91 грн, суми інфляційного збільшення - 43 629,98 грн, а всього 203 881,56 грн, яке було задоволено ухвалою від 21.08.2023.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення основної заборгованості за актами № 1769 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 81 866,40 грн та № 2976 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 277 806,00 грн, які без жодних зауважень та заперечень підписані сторонами, виконані передбачені Договором роботи, на загальну суму 359 672,40 грн суд зазначає наступне.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що 10 березня 2021 ТОВ «СМК № 23» було завершено проведення відбору проб вирубок (кернів) асфальтобетону. Головний випробувальний центр ДП «ДерждорНДІ» провів випробування з визначення товщини, середньої густини та водо насичення зразків-кернів, середньої густини та міцності за температури 20*С переформованих зразків, а також складу зразків-кернів. Результати випробувань викладені в Протоколі випробувань матеріалів № 31/18 від 22.03.2021р. За результатами встановлено значне відхилення фактичної товщини шарів асфальтобетонного покриття від проектної та мінімально допустимої.

Відповідно до частин 2-3 статті 853 ЦК України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Аналізуючи вказану норму права суд зазначає, що законодавцем визначено два види недоліків робіт, явні та приховані недоліки, основною відмінністю яких є спосіб їх виявлення. Так, на відміну від явних недоліків, виявлення яких здійснюється на етапі прийняття робіт згідно акту приймання передачі, законодавцем виокремлено приховані недоліки, які можуть бути виявлення вже після прийняття відповідних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, виконані позивачем у 2020 році роботи за Договором № 21/05-5 від 21.05.2018 на загальну суму 359 672,40 грн прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами (форми КБ-2в), які підписані повноважними представниками позивача та відповідача.

При цьому суд констатує, що виявлені відповідачем недоліки, на які той посилається в якості заперечень на позов, відносяться до прихованих недоліків, процедура виявлення яких передбачена статтею 853 ЦК України та положеннями пунктів 106-107 Постанови КМУ № 668 від 01.08.2005 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві».

Так, положеннями п. 107 Постанови КМУ № 668 від 01.08.2005 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» передбачено, що у разі виявлення замовником недоліків (дефектів) протягом гарантійних строків, він зобов`язаний у порядку, визначеному договором підряду, повідомити про це підрядника і запросити його для складення відповідного акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів). Якщо підрядник відмовився взяти участь у складенні акта, замовник має право в порядку, визначеному договором підряду, скласти такий акт із залученням незалежних експертів і надіслати його підряднику.

Пунктом 108-109 вказаної постанови передбачено, що підрядник зобов`язаний усунути виявлені недоліки (дефекти) в порядку, визначеному актом про їх усунення. У разі відмови підрядника усунути виявлені недоліки (дефекти) замовник може усунути їх своїми силами або із залученням третіх осіб у порядку, визначеному договором підряду. У такому разі підрядник зобов`язаний повністю компенсувати замовнику витрати, пов`язані з усуненням зазначених недоліків, та завдані збитки.

Якщо між замовником і підрядником виник спір щодо усунення недоліків (дефектів) або їх причин, на вимогу будь-якої сторони може бути проведено незалежну експертизу. Фінансування витрат, пов`язаних з проведенням такої експертизи, покладається на підрядника, крім випадків, коли за результатами експертизи буде встановлено відсутність порушень умов договору підряду підрядником або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками (дефектами). У такому випадку витрати, пов`язані з проведенням експертизи, фінансує сторона, яка вимагала її проведення, а якщо експертизу проведено за згодою сторін, такі витрати покладаються на обидві сторони в рівних частинах, якщо інше не передбачено договором підряду.

Статтею 858 ЦК України, якою передбачена відповідальність підрядника за неналежну якість робіт, визначено, що якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

При цьому, п. 2.5-2.6 договору сторонами погоджено, що у разі виявлення в термін гарантійного строку, у закінчених роботах або в об`єкті ремонту недоліків (дефектів) Субпідрядник, за письмовою вимогою Генпідрядника зобов`язаний усунути за свій рахунок недоробки, що виникли протягом гарантійного строку і зумовлені виконанням робіт з порушенням діючих норм і правил, умов Договору, Перелік недоробок і дефектів визначається дефектним актом, що укладається Сторонами. В акті в обов`язковому порядку фіксується дата виявлення дефектів і строк їх усунення. При відмові Субпідрядника брати участь у складанні дефектного акта він може складатись з залученням спеціалістів незаінтересованих органів (спеціалістів архбудконтролю).

Якщо Субпідрядник на протязі строку, визначеного в акті, не усуне недоліки у виконаних роботах, Генпідрядник має право усунути недоліки силами іншого виконавця з оплатою цих витрат Субпідрядником.

Здійснивши аналіз положень чинного законодавства та умов договору щодо обсягу дій сторін, а також наслідків та відповідальності за виявлені приховані недоліки, суд констатує, що встановлення факту наявності прихованих недоліків у виконаних роботах має своїм наслідком усунення підрядником (позивачем) за свій рахунок недоробки, що виникли протягом гарантійного строку і зумовлені виконанням робіт з порушенням діючих норм і правил, умов Договору, а у випадку відмови підрядника від усунення визначених недоліків, усунути недоліки самостійно силами іншого виконавця з оплатою цих витрат підрядником (п. 2.5-2.6 договору), і жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за вже прийняті роботи, строк оплати яких настав до виявлення таких недоліків.

Таким чином, заперечення відповідача проти позову щодо відсутності його зобов`язання по оплаті виконаних робіт, які ґрунтуються на твердженнях про неналежну якість виконаних робіт, наявності прихованих недоліків у виконаних роботах, є необґрунтованими та спростовується вищевикладеним.

Також слід зазначити, що відповідач в ході розгляду справи судом наполягав на призначенні по справі судової будівельно-технічної експертизи для підтвердження невідповідності якості виконаних КП «ШЛЯХРЕМБУД» робіт під час виконання своїх зобов`язань за договором.

Разом із тим, скасовуючи ухвалу про призначення експертизи, Східний апеляційний господарський суд зазначив, що спір у даній справі стосується виключно наявності чи відсутності обов`язку сплати вартості виконаних та прийнятих робіт за договором № 21/05-5 (що не потребує спеціальних знань), а не виник з приводу недоліків виконаних робіт за договором між замовником та підрядником, тобто дослідження якості проведених робіт не входить до предмету доказування у даній справі.

Відтак суд наголошує, що факти виконання позивачем робіт неналежної якості, для ТОВ "Спеціалізована механізована колона № 23" є підставою для захисту своїх прав в порядку, визначеному у договорі (п. 2.4-2.5 договору), в тому числі шляхом звернення з позовом до суду, водночас в будь-якому випадку вказані обставини не є безпосередньо пов`язаними з предметом даного спору та обставинами, що підлягають доказування в межах спору у цій справі.

Суд звертає увагу також на те, що за даних обставин справі відсутні фактичні та правові підстави для відстрочки оплати виконаних робіт на підставі пункту 4.8 укладеного сторонами договору.

Дійсно, пунктом 4.8 договору передбачено, що якщо роботи виконані Субпідрядником з недоробками і дефектами, що зафіксовано відповідним актом при прийомі виконаних робіт, Генпідрядник може відстрочити оплату цих робіт; на протязі встановлених цим актом строків Субпідрядник повинен усунути виявлені порушення і після цього Замовник перераховує утримані суми.

Разом із тим надані сторонами документальні докази та пояснення представників сторін, надані в судовому засіданні, свідчать про те, що акти виконаних робіт (форми КБ-2в) підписані і до них не складались будь-які акти про недоробки (дефекти) в момент їх підписання сторонами, тобто роботи прийняті сторонами без жодних зауважень.

Щодо актів відповідача фіксації недоробок, дефектів виконаних робіт, на які посилається відповідач в обґрунтування заперечень на позов, то вони стосуються не тільки актів виконаних робіт за спірним договором (форми КБ-2в), які є предметом спору по даній справі, а й численних інших актів виконаних робіт, тобто вказані акти недоробок стосуються значно більшого обсягу робіт, ніж по спірних актах виконаних робіт, які розглядаються у даній справі. При цьому вказані спірні акти виконаних робіт є проміжними, відтак посилання відповідача на відсутність шарів покриття, ненадання виконавчої документації в якості наявності недоліків виконаних позивачем робіт є неспроможними, а безпосередньо самі акти фіксації недоробок, дефектів виконаних робіт не містить в собі конкретних вичерпних документально встановлених та зафіксованих недоробок чи дефектів виконаних позивачем робіт за договором.

Крім того, вказані акти фіксації недоробок, дефектів виконаних робіт складені одноосібно відповідачем, без участі позивача, окремим документом та поза процедурою прийняття виконаних робіт за договором № 21/05-5, передбаченою безпосередньо умовами договору.

Крім того, посилання відповідача на Протокол випробувань матеріалів № 31/18 від 22.03.2021, в якому встановлено відхилення фактичної товщини шарів асфальтобетонного покриття від проектної та мінімально допустимої, не може бути належним доказом недоліків (дефектів) виконаних позивачем відповідачу робіт саме в червні 2020 року, адже дослідження здійснювалось із спливом значного періоду часу, а сам по собі зміст дослідження вказує лише на можливе відхилення товщини шару покриття, тобто не встановлює будь-яких інших недоліків (дефектів) виконаних позивачем робіт за конкретний період часу (в червні 2020 року робіт) та на конкретній ділянці робіт саме по спірним актам виконаних робіт .

Відтак суд приходить до висновку про те, що відсутні жодні підстави для відстрочки оплати виконаних робіт на підставі пункту 4.8 укладеного сторонами договору, в зв`язку із чим суд відхиляє заперечення відповідача про настання обставин, передбачених пунктом 4.8 договору, оскільки матеріалами справи такі припущення відповідача спростовуються.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Умовами договору, зокрема п. 4.1. договору, зафіксовано, що розрахунки проводяться шляхом оплати Генпідрядником після підписання сторонами акта виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), відповідач в силу умов Додаткової угоди № 2 до договору від 24.03.2023 виконані протягом 2020 року зобов`язаний оплатити в строк до 31.12.2021

Разом із тим відповідач не надав суду доказів в підтвердження оплати відповідачем заборгованості за виконані роботи у повному обсязі та доказів які б спростовували наявності перед позивачем заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сума основного боргу у розмірі 359 672,40 є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 65460,38 грн пені, 25177,06 грн штрафу, 10 228,49 грн 3 % річних та 89 375,85 грн інфляційних втрат, які нараховані позивачем за актами № 1769 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 81 866,40 грн та № 2976 за червень 2020 року (дата підписання - 01.06.2020) на суму 277 806,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено вище, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Як наслідок, таке судове рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, та передбаченої договором неустойки (пені).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.1 укладеного сторонами договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання свої зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену Законами, цим Договором, а пунктом 7.3.3 укладеного сторонами договору визначено, що за порушення строків виконання зобов`язань стягується пеня в розмірі 0,1 від вартості робіт, за якими допущене прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Разом з тим, за частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок позивача за період нарахування останнім вказаної суми пені, встановив, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 44 047,55 грн в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 21 412,83 грн пені суд відмовляє як невірно нарахованої.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних, штрафу та суми інфляційного збільшення дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 25 177,06 грн, трьох процентів річних в розмірі 10 228,49 грн., суми інфляційного збільшення в розмірі 89 375,85 грн, є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи документальними доказами та підлягають частковому задоволенню.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Крім того, в своїй позовній заяві позивач зазначає, що ним понесені додаткові судові витрати на отримання правничої допомоги, однак, в судовому засіданні 21.08.2023 представник позивача зробив заяву про те, що додаткові судові витрати відсутні.

Відповідачем не заявлялося про понесення ним судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 185, 191, 192, 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (, адреса: 08161, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Тарасівка, вул. Київська, буд. 1, оф. 4) на користь Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» (, адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 20) :

- 359 672,40 грн заборгованості за договором № 21/05-5 від 21.05.2018,

- пеню в розмірі 44 047,55 грн,

- штраф в розмірі 25 177,06 грн,

- трьох процентів річних в розмірі 10 228,49 грн,

- суму інфляційного збільшення в розмірі 89 375,85 грн,

- 7 927,52 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 21 412,83 грн пені відмовити.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач : Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» (, адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 20).

Відповідач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (, адреса: 08161, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Тарасівка, вул. Київська, буд. 1, оф. 4).

Повне рішення складено "21" серпня 2023 р.

Суддя С.А. Прохоров