ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 серпня 2023 року Справа № 903/723/23

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/723/23 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до Фізичної особи-підприємця Люшенко Володимира Володимировича про стягнення 114445,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.07.2023 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» надіслало на адресу до суду позовну заяву до Фізичної особи-підприємця Люшенко Володимира Володимировича про стягнення 114445,27 грн., в т.ч.: 99400,00 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом та 15045,27 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання банківських послуг у сфері страхування №011/64588/570809 від 28.05.2019.

Позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 13.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду надіслано відповідача поштовим зв`язком 13.07.2023, отримано відповідачем 19.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №486. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 03.08.2023.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі «Позивач», «Банк», «Кредитор») правонаступником якого за всіма права та обов`язками, що підтверджується статутом є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та фізичною особою-підприємцем Люшенко Володимиром Володимировичем (надалі по тексту: «Відповідач», «Боржник», «Позичальник») укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/64588/570809 (надалі по тексту «Кредитний договір», а.с.9-12).

Згідно умов якого Банк встановлює Позичальнику кредитну лінію до Карткового рахунку № 65/ в розмірі 90 000,00 гривень (Поточний ліміт кредиту на дату укладання кредитного договору) строком до 28.05.2021 включно. Максимальний ліміт за Кредитним договором складає 250 000,00 гривень. Позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами розмірі - 29.90 % річних.

Заявою про надання кредиту «Кредитна картка для підприємців» №011/64588/570809/1 від 19.10.2020 (надалі по тексту - «Заява про надання кредиту») збільшено максимальний ліміт кредитування до 300 000,00 гривень, (п.1.2 Заяви, а.с.8).

Пунктом 9.7 Заяви про надання кредиту встановлено, що сторони дійшли згоди, що з моменту підписання цієї Заяви умови Договору №011/64588/570809 від 28.05.2019 припиняють застосовуватися до правовідносин Сторін в частині відкриття та ведення Карткового рахунку, а також надання Банком Кредиту.

Мета (цільове використання Кредиту) - фінансування господарської (підприємницької) діяльності Позичальника (п.1.4 Кредитного договору).

Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі -29.90 % річних (п.п. 5.1. 2.1. Кредитного договору, н.п. 4.1- 4.2 Заяви про надання кредиту).

Нарахування процентів з кредитом здійснюється виходячи на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту (частини кредиту) та не враховується день погашення Кредиту в повному обсязі (п. 2.3 Кредитного договору, п. 4.1 Заяви про надання кредиту).

Відповідач зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту, зокрема щомісяця сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячний обов`язковий платіж в сумі не менше, ніж 5 % від залишку заборгованості за кредитом (ст. 4.2 Заяви про падання кредиту та п. 2.5.5.-2.5.6 Правил банківського обслуговування клієнтів малого та мікробізнесу-фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність в ЛТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі но тексту «Правила»).

У разі настання обставин Дефолту (невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Кредитним договором) Кредитор має безумовне право вимагати дострокового повного/часткового виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором (п.п. 2.2 - 2.3 Кредитного договору, п. 2.2 Заяви про надання кредиту).

Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору Позивач встановлює Відповідачу кредитну лінію до Карткового рахунку № 65 (КР № ) та надає можливість її використання шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів (Копія Виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 ).

Оскільки банківські виписки є належними та допустимими доказами у справі щодо підтвердження видачі кредитних коштів, Позивачем додано до позовної заяви виписку по рахунку щодо надання кредитних коштів Відповідачу (відповідна правова позиція викладена у Постанові від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18 Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду та у Постанові від 30.08.2019 року у справі № 353/614/15 Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду).

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши Відповідачу кредитні кошти у порядку, сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором.

Відповідно по п. 1.3 Кредитного договору та п. 3.1 Заяви про надання кредиту Позивач має право без укладання додаткових угод продовжити строк дії кредиту на 48 місяців за умови дотримання умов, встановлених Кредитним договором. На підставі п. 1.3 Кредитного договору Позивачем продовжувався строк дії кредиту для Відповідача відповідно 18.05.2021 року до 18.05.2025 року (відображено у розрахунку заборгованості у рядку за відповідну дату пролонгації).

Згідно п.гі. 3.2 - 3.3 Кредитного договору, та п. 2.1 Заяви про надання кредиту поточний ліміт за договором встановлюється Кредитором в перший день кожного періоду. Розмір поточного ліміту не може перевищувати більше ніж на 900% та бути меншим ніж на 100% розміру Поточного ліміту в попередньому місяці. В будь-який період розмір Поточного ліміту не може перевищувати розміру Максимального ліміту.

У процесі кредитування Позичальнику збільшувався Поточний кредитний ліміт у порядку встановленому п. п. 3.2 - 3.3 Кредитного договору та п. 2.1 Заяви про надання кредиту, - зокрема 30.06.2022 з 90 000,00 гривень до 99 400,00 гривень, що відображено у розрахунку заборгованості у відповідну дату.

Проте всупереч вимогам Кредитного договору Відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання: не здійснює погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 29.11.2022 заборгованість останнього перед Позивачем за Кредитним договором становить 114 445,27 гривень, яка складається з

заборгованості за дозволеним овердрафтом - 99 400,00 гривень;

заборгованість за недозволеним овердрафтом - 15 045,27 гривень;

в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску -30458,87 гривень (н. 5.2 Кредитного договору).

З метою досудового врегулювання спору, у відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів Кредитного договору Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги від 29.11.2022 вих №114/5-К-269729 про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором Відповідачу, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором, яка не була виконана Відповідачем.

Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач у визначенні строки у договорі вчасно не оплатив наданий кредит, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 114445,27 грн., в т.ч.: 99400,00 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом та 15045,27 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом.

Враховуючи вище викладене позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 114445,27 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Суд зазначає, що взявши на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів за кредитним договором в АТ "Райффайзен Банк" відповідач повинен виконати їх у строк визначений договором.

Суд звертає увагу, що Акціонерне товариство " Райффайзен Банк ", в повному обсязі виконало умови договору, що підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Банківська виписка з рахунку позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по банківському рахунку відповідача, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25.05.2021р.)

Згідно із п. 42 Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/10254/18 від 23.09.2019, виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. При цьому банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належним доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Відповідачем отримані кошти у встановлений строк повернуті не були.

Матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 114445,27 грн., в т.ч.: 99400,00 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом та 15045,27 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Люшенко Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вулиця Генерала Алмазова,4А, місто Київ, 01011, ) 114445,27 грн. (сто чотирнадцять тисяч чотириста сорок п`ять гривень 27 коп), в т.ч.: 99400,00 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом та 15045,27 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом, а також 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар