ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2023м. ДніпроСправа № 904/2344/23

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/2344/23

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 08.05.2023 за вих. №б/н до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 47.204,23 грн, з яких 45.360,00 грн основної заборгованості, 1.739,84 грн пені та 104,39 грн трьох процентів річних.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2344/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023.

Ухвалою від 15.05.2023 позовну заяву залишити без руху, позивачу запропоновано надати суду докази сплати судового збору у розмірі 2.684,00 грн.

Через відділ документального забезпечення 18.05.2023 від позивача надійшла заява від 18.05.2023 за вих. № б/н про виконання вимог ухвали суду разом із платіжною інструкцією від 15.05.2023 №3047 про оплату судового збору у розмірі 2.684,00 грн.

Ухвалою від 19.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 02.06.2023 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №904/2344/23 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/7013/20.

Ухвалою від 12.06.2023 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №904/2344/23 відмовлено.

Через відділ документального забезпечення 13.06.2023 від відповідача надійшов відзив, у якій відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Через відділ документального забезпечення 14.06.2023 від відповідача надійшло клопотання, у якому відповідач просить суд заявлений до стягнення з відповідача розмір пені зменшити на 90%.

Через відділ документального забезпечення 15.06.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Через відділ документального забезпечення 21.06.2023 від відповідача надійшли заперечення, у яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між сторонами укладений договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви приєднання, на виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у березні 2023 року, а відповідач їх не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та нарахував на суму основного боргу пеню і проценти річні.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач стверджує, що має передплату за отримані від позивача послуги з розподілу у попередні періоди, що має бути підтверджено судовим рішенням у справі №904/7013/20, яка на час вирішення даної справи є зупиненою.

На думку відповідача проценти річні можуть бути стягнуті з відповідача лише у частині, яка не покрита сумою пені. Більш того, акт і рахунок за березень 2023 року відповідач отримав лише 18.04.2023, а тому період для нарахування пені та процентів річних позивач визначив неправильно.

З огляду на введення в Україні воєнного стану та труднощі, які виникли у зв`язку із цим під час провадження господарської діяльності відповідача, на думку останнього, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, зокрема, зменшення розміру пені, заявленого до стягнення з відповідача до 90%.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач заперечує проти позиції відповідача, яка викладена у відзиві та звертає увагу, що відповідач не надав суду безумовних доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем за період, який є предметом вирішення спору у межах справи №904/2344/23.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Відповідач підтримав власну позицію, яка викладена у відзиві та наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; надання послуг; настання строку оплати послуг; оплати послуг; наявності/відсутності заборгованості; правомірності нарахування пені та процентів річних; наявності/відсутності підстав для зменшення пені.

Суд встановив, між позивачем (далі позивач, оператор ГРМ) та відповідачем (далі відповідач, споживач) був укладений договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) шляхом підписання заяви-приєднання №0942005APВBP016 від 01.01.2016 на основі типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015 (далі - договір).

Цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1).

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3).

Заява-приєднання, згідно з визначенням наведеним у п. 1.4 договору, це письмова заява-приєднання споживача до умов цього договору, складена відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, що містить персоніфіковані дані щодо споживача та його об`єкта та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу, відповідно до п. 2.2, є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

При вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.2 договору визначено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Цей Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на суму 45.360,00 грн, що підтверджується актом №ДГП83005875 від 31.03.2023 (арк. 12, том 1).

Для оплати послуг з розподілу природного газу, отриманих відповідачем у березні 2023 року позивач виставив рахунок на оплату №63003648 від 27.02.2023 на суму 45.360,00 грн (арк. 13, том 1).

В якості доказів направлення зазначених вище акта і рахунку позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання поштового відправлення відповідачем 18.04.2023 (арк. 14-15, том 1).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню та три проценти річних.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 45.360,00 грн основної заборгованості, 1.739,84 грн пені та 104,39 грн трьох процентів річних.

Право вимоги цієї заборгованості позивач набув за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) шляхом підписання заяви-приєднання №0942005APВBP016 від 01.01.2016 (на основі типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015).

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуги з розподілу природного газу.

Отже двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору виконавець бере на себе обов`язок надати послуги в установлених обсягах, належної якості і, водночас, споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Так, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 договору).

Виконання умов договору з розподілу природного газу підтверджується актом №ДГП83005875 від 31.03.2023 наданих послуг на суму 45.360,00 грн (арк. 12, том 1). В якості доказів направлення зазначеного акта позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання поштового відправлення відповідачем 18.04.2023 (арк. 14-15, том 1).

Вказаний акт наданих послуг не підписано представниками відповідача, проте суд визнав належними докази його направлення на адресу відповідача.

Також суд встановив, що відповідач не надав ані суду, ані позивачу заперечень щодо якості та вартості наданих послуг, які є предметом судового розгляду.

В силу п. 6.4 договору строк оплати послуг з розподілу природного газу за актом №ДГП83005875 від 31.03.2023 наданих послуг на суму 45.360,00 грн є таким, що настав 10.04.2023.

Доказів оплати послуг з розподілу природного газу у сумі 45.360,00 грн відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростував.

Посилання відповідача на справу №904/7013/20, як на преюдиційну для справи №904/2344/23 судом визнано безпідставним в ухвалі від 12.06.2023.

Господарський суд встановив, що предметом позовних вимог у вказаній справі є заборгованість за надані послуги за розподіл газу у березні 2023 року і нараховані на вказану заборгованість пеня та три проценти річних.

Слід також наголосити, що тарифи на розподіл природного газу у 2022-2023 роках, затверджені постановою НКРЕКП від 22.12.2021 за №2745.

Водночас, предметом позовних вимог у справі №904/7014/23 є вирішення питання про зобов`язання позивача при визначенні вартості наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 №0942005АРВВР016 застосовувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 №425.

Оцінюючи предмети спорів у справі №904/2344/23 та у справі №904/7013/20, господарський суд не вбачає обставин, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у справі №904/2344/23, оскільки періоди та тарифи у справі №904/2344/23 і у справі №904/7013/20 різні, а тому вирішення спору у справі №904/7013/20 жодним чином не вплине на подання і оцінку доказів у даній справі (№904/2344/23), в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення для прийняття рішення.

Більш того, суд у справі №904/2344/23 не вбачає існування обставин, які свідчать про об`єктивну неможливість розгляду даної справи (№904/2344/23) до розгляду іншої справи №904/7013/20, яка розглядається іншим судом.

Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 45.360,00 грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені та трьох процентів річних

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню та три проценти річних за період прострочення з 11.04.2023 до 08.05.2023 на суму 1.739,84 грн та 104,39 грн відповідно.

Відповідач контррозрахунку не надав, вимогу заперечив, оскільки стверджує, що проценти річні можуть бути стягнуті з відповідача лише у частині, яка не покрита сумою пені, акт за березень 2023 року відповідач отримав лише 18.04.2023, а тому період для нарахування пені та процентів річних позивач визначив неправильно. Крім цього, відповідач вважає, що наявні об`єктивні обставини, які є підставою для зменшення заявленої до стягнення з відповідача пені на 90%.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та процентів річних та визнав їх арифметично і методологічно правильними.

Заперечення відповідача, що проценти річні можуть бути стягнуті з відповідача лише у частині, яка не покрита сумою пені відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки пеня та проценти річні мають різну правову природу і їх стягнення жодним чином не залежить одне від одного.

Пеня є штрафною санкцією, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а проценти річні є не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилання відповідача на ту обставину, що акт за березень 2023 року відповідач отримав лише 18.04.2023, а тому період для нарахування пені та процентів річних позивач визначив неправильно також відхиляються судом, позаяк порядок та строки розрахунку за отримані від позивача послуги з розподілу природного газу чітко визначені у п. 6.4 договору і згідно із яким остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Отже, безпідставне не підписання акту не може бути підставою для перенесення строків оплати за отримані послуги саме за договором.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 104,39 грн трьох процентів річних є такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені

За змістом ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. (Постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені на 90% відповідач посилається на введення в Україні воєнного стану, як на обставину непереборної сили (форс-мажору), що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1.

Варто відзначити, що відповідач долучив до матеріалів справи №904/2344/23 висновок Торгово-промислової палати України від 08.02.2023 за №46/02-03, як підставу для звільнення від відповідальності.

Також відповідач наголошує, що є промисловим підприємством з видобування та збагачення марганцевої руди і виробничі потужності підприємства розташовані на території Марганецької міської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка перебуває під артилерійськими обстрілами та обстрілами з реактивних систем залпового вогню з боку військових підрозділів російської федерації.

Відповідач наголосив, що у режимі простою перебуває з 01.12.2022, а тому фінансовий стан останнього є скрутним, що підтверджується даними форми №2 «Звіт про фінансові результати за І півріччя АТ «Марганецький ГЗК».

Розглядаючи клопотання про зменшення розміру пені суд дійшов таких висновків.

(1) Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив, про що свідчить активна позиції проти задоволення позовних вимог у справі №904/2344/23.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

З урахуванням викладеного, лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 як доказ існування форс-мажорних обставин у справі №904/2344/23 визнається судом недостанім доказом існування таких обставин.

Варто відзначити, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що навіть сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

(2) Що ж до висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 №46/02-03 господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень; водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів. Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладено в його постановах від 03.09.2020 у справі №10/15637/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19.

Разом із цим, висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 №46/02-03 є таким, що документи свідчать про настання істотної зміни обставин при виконанні договору розподілу природного газу від 01.01.2016, укладеного шляхом підписання заяви-приєднання №0942005АРВВР016 між позивачем і відповідачем, що:

унеможливлює виконання істотних умов договору в частині використання обсягів річної потужності об`ємів газу на 2022 рік;

є підставою для перегляду та внесення змін до умов договору в частині коригування обсягів річної потужності об`ємів газу на 2022 рік.

Суд наголошує, що висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 №46/02-03 не стосується правовідносин сторін, які виникли через заборгованість за послуги розподілу природного газу надані у березні 2023 року, а тому не є релевантним до справи №904/2344/23 і не береться судом до уваги.

(3) Між тим, слід взяти до уваги, що діяльність відповідача та його виробничі потужності здійснюється і знаходяться на території Марганецької міської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка перебуває під артилерійськими обстрілами та обстрілами з реактивних систем залпового вогню з боку військових підрозділів російської федерації, наказом відповідача від 28.11.2022 за №604-ОП Про простій АТ «Марганецький ГЗК» з 01.12.2022 затверджено акти про простій та встановлено початок простою з 01.12.2022 до відновлення виробничої діяльності включно для всіх структурних підрозділів та категорій працівників АТ «Марганецький ГЗК».

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи №904/4685/18).

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Таким чином, враховуючи причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, відсутність доказів понесення позивачем збитків у справі, спричинених порушенням відповідачем своїх зобов`язань, розмір нарахованої до стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 869,92 грн пені, позаяк саме таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Судові витрати

Господарський суд наголошує, що судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повній сумі, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення пені, а зменшення судом її розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, ВУЛИЦЯ ЄДНОСТІ, будинок 62; ідентифікаційний код 00190911) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 2; ідентифікаційний код 03340920) 45.360,00 грн (сорок п`ять тисяч триста шістдесят грн 00 к) основної заборгованості, 869,92 грн (вісімсот шістдесят дев`ять грн 92 к.) пені, 104,39 грн (сто чотири грн 39 к.) трьох процентів річних, 2.684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн 00 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 869,92 грн пені) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк