ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023м. ХарківСправа № 922/2190/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 2)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Буд" (61054, м. Харків, вул. Василя Стуса, 15-А)
про стягнення 2'300'644,33 грн
за участю представників:

позивача - Бочарова Д.Є.;

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Буд", в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 2019/П/33 від 22.03.2019 у сумі 2'300'644,33 грн, з яких: основний борг у сумі - 341'497,10 грн; пеня у сумі - 257'294,67 грн, річних відсотків у розмірі - 235'667, 33 грн; інфляційні збитки - 173'282,85 грн та товарний кредит - 1'292'902,38 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 2019/П/33 від 22.03.2019 в частині оплати товару. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.05.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" залишено без руху.

07.06.2023, на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 31.05.2023, позивач надав до суду докази сплати судового збору з супровідним листом (вх.№ 14514).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, почато у справі підготовче провадження.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відомості про судовий розгляд справи та зазначені процесуальні рішення своєчасно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, та у мережі Інтернет на офіційному сайті Судова влада України.

26.07.2023 представник позивача надав до суду додаткові докази (вх. 19756), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.07.2023 підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 09 серпня 2023 року о(б) 14:45.

Представник позивача у судовому засіданні 09.08.2023 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Також зробив заяву про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача у призначене на 09.08.2023 засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на позов у визначений строк не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В силу ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до довідки про доставку ухвали в системі "Електронний суд" 10.06.2023 відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 09.06.2023.

Згідно з п. 2 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд", зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Крім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду направлялись судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Відділі обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківській області, а саме: 61054, м. Харків, вул. Василя Стуса, 15-А.

Але судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "інші причини".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/2190/23 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, оскільки вони містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд установив такі обставини.

22.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (далі за текстом Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕГА-БУД" (далі за текстом Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 2019/П/33 зі строком дії до 31.12.2019 (далі - Договір).

Згідно з п.1.1. Договору Позивач зобов`язався поставити Відповідачу наступний товар: асфальтобетонні суміші, бітумну емульсію, відходи фрезерування (код УКТ ЗЕД 27150000), пісок (код УКТ ЗЕД 2505), відсів гранітний, щебінь (код УКТ ЗЕД 2515), бетон, борт дорожній та тротуарний (поребрик), а також вироби з бетону (код УКТ ЗЕД 6810), а Відповідач зобов`язався прийняти і оплатити цей товар.

Відповідно до п. 1.2. Договору кількість, одиниця виміру, ціна одиниці товару, асортимент товару встановлюється відповідно до витратних накладних, підписаних сторонами.

Згідно з п. 2.1. Договору встановлені базис поставки EXW відповідно до міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010 - склад готової продукції ТОВ "Паркінг+", який розташований за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51.

За умовами пункту 2.2. Договору поставка товару здійснюється наступним чином: покупець не раніше ніж за три робочі дні до орієнтовної дати поставки товару зобов`язаний повідомити постачальника шляхом подачі заявки по факсимільному зв`язку або електронною поштою про намір придбати товар у постачальника, а постачальник зобов`язується прийняти заявку і підтвердити її шляхом надання відповідного рахунку на цю партію товару, про що повідомляє покупця.

Згідно з п. 2.4. Договору датою поставки товару вважається дата, яка зазначена у витратній накладній, що свідчить про передачу партії товару уповноваженому представнику покупця або уповноваженому перевізника.

Позивач стверджує, що на виконання Договору 2019, ТОВ "Паркінг+" у період з 08.06.2019 по 28.12.2019 було поставлено, а ТОВ "ВЕГА-БУД" прийнято Товари на загальну суму 2'181'994,44 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 3.1. Договору сторонами визначено, що остаточний розрахунок за кожну поставлену партію товару повинен бути здійснений протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту фактичної поставки товару.

Позивач зазначає, що Відповідачем за поставлені на підставі Договору Товари, у 2019 році було сплачено 1'240'000 грн, що підтверджується відповідними Платіжними Інструкціями № 828 від 17.09.2019; № 845 від 23.09.2019; №904 від 08.10.2019; № 969 від 11.11.2019; № 974 від 13.11.2019; № 1059 від 23.12.2019 та частково здійснено оплату придбаних товарів, шляхом укладення з ТОВ "Паркінг+" Угод про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 31.08.2019; б/н від 30.09.2019 та б/н від 31.10.2019 на загальну суму 446'652 грн внаслідок чого, станом на 01.01.2020 у ТОВ "ВЕГА-БУД" існувала заборгованість перед ТОВ "Паркінг+" , за поставлені за Договором Товари, у розмірі 495'342,44 грн.

У подальшому, 12.03.2020 між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ВЕГА-БУД" було укладено Договір поставки № 2020/П/33 зі строком дії до 31.12.2020, а в частині виконання грошових зобов`язань Покупця, до 25.12.2020, в рамках якого Позивачем, у період з 26.03.2020 по 18.08.2020 були поставлені Відповідачу Товари загальну суму 2'053'145,46 грн, що також підтверджується відповідними видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

У свою чергу, Відповідач, за поставлені згідно Договорів поставки № 2019/ПУ33 від 22.03.2019 та № 2020/П/33 від 12.03.2020 Товари, у 2020 році було сплачено на користь Позивача 1'443'000 грн, що підтверджується відповідними Платіжними інструкціями № 1492 від 24.06.2020; № 1540 від 06.07.2020; № 1652 від 18.08.2020 та частково здійснено оплату придбаних товарів, шляхом укладення з ТОВ "Паркіпг+" Угод про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 15.09.2020 та б/н від 31.12.2020 на загальну суму 763'990,80 грн внаслідок чого, Відповідачем було у повній мірі здійснено оплату поставлених ТОВ "Паркінг+", за Договором поставки №2020/П/33 Товарів та частково зменшено наявну за поставлені, згідно Договору поставки № 2019/П/33 Товари заборгованість з 495'342,44 грн до 341'497,10 грн.

Позивач зазначає, що Відповідач, в супереч умовам Договору поставки №2019/П/33 від 22.03.2019, а також в супереч вимогам чинного законодавства України та звичаям ділового обороту, не виконав взятих на себе зобов`язань по здійсненню повних (остаточних) розрахунків з Позивачем за поставлені у період з 08.06.2019 по 28.12.2019 Товари, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед Позивачем розмір якої, станом на теперішній час, згідно Розрахунку ціни позову (основний борг) становить 341'497,10 грн.

09 травня 2023 року Позивач, засобами поштового зв`язку (поштове відправлення 367) було направлено на адресу Відповідача Досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 341'497,10 грн, однак зазначена Вимога була залишена представниками Відповідача - без відповіді.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором поставки (№ 2019/П/33 від 22.03.2019).

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд установив, що Позивачем на користь Відповідача поставлено Товар за Договором на загальну вартість 2'181'994,44 грн.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору Відповідач мав провести остаточний розрахунок за поставлений товар протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту фактичної поставки товару.

Суд установив, що Відповідачем частково оплачено товар за Договором, у зв`язку з чим у останнього утворився борг перед Позивачем в сумі 341'497,10 грн.

Заборгованість Відповідача у вказаному Позивачем розмірі підтверджується угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 15.09.2020 та б/н від 31.12.2020 та актами звірки взаємних розрахунків, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку Позивача факту порушення Відповідачем умов Договору та діючого законодавства, - суд визнає вимогу Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за Договором в розмірі 341'497,10 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.2 Договору в разі порушення Покупцем термінів виконання грошових зобов`язань, визначених цим Договором, він сплачує Постачальникові за кожен день невиконання зобов`язання пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за весь термін прострочення. Позовна давність щодо стягнення пені встановлюється тривалістю 3 (три) роки. Також Постачальник має право припинити подальше постачання Товару Покупцеві у разі порушення Покупцем термінів оплати Товару, до моменту повного погашення заборгованості, що утворилася і сплати пені.

В разі порушення Покупцем термінів проведення розрахунків з Постачальником більш ніж на п`ять робочих днів, Покупець сплачує Постачальнику 20% річних від простроченої суми.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Суд враховує, що сторони передбачили відмінний від ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування штрафних санкцій, а саме "за весь термін прострочення".

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд установив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам Договору, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 257'294,67 грн, відсотків у розмірі 235'667, 33 грн та інфляційних втрат у сумі 173'282,85 грн є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування товарним кредитом, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 694 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що якщо оплата за фактично поставлений товар не здійснена Покупцем в порядку п. 3.1. Договору протягом 30-ти календарних днів, Постачальник виставляє покупцеві користування товарним кредитом, при цьому товарний кредит розраховується по наступній формулі: С(т.к.)= Кз х Кт.к / 365, Де, С(т.к.) - сума товарного кредиту; Кз - кредиторська заборгованість Покупця перед Постачальником на момент оплати; Кт.к. - кількість днів користування Покупцем товарним кредитом.

У випадку виникнення у Покупця товарного кредиту, Покупець оплачує Постачальникові вартість фактично поставленого товару та послуги товарного кредиту і інші платежі відповідно до умов Договору (п.3.7. Договору)

Отже, сторони у договорі визначили, що право на нарахування процентів на підставі ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України виникає після прострочення відповідачем оплати на строк більше 30 календарних днів.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання (постанова КГС від 18.11.2021 у справі №921/395/20).

При цьому суд, керуючись приписами частини четвертої статті 236 ГПК України, враховує правову позицію Верховного Суду щодо правомірності одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних, викладену в постановах від 10.09.2018 по справі №908/24/18, від 18.12.2018 по справі №908/639/18 та від 03.12.2019 по справі №902/235/19.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування Позивачем відсотків за користування товарним кредитом, суд установив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам Договору, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 1'292'902,38 грн є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Буд" (61054, м.Харків, вул. Василя Стуса, 15-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг +" (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 2, ) основний борг у сумі 341'497,10 грн, пеню в сумі 257'294,67 грн, 20% річних у розмірі 235'667,33 грн, інфляційні втрати в сумі 173'282,85 грн, товарний кредит у сумі 1'292'902,38 грн та судовий збір у сумі 34'509,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркінг +" (61002, м.Харків, вул. Алчевських, 2, );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вега-Буд" (61054, м.Харків, вул. Василя Стуса, 15-А, ).

Повне рішення складено "11" серпня 2023 р.

Суддя І.В. Трофімов