ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/609/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз" (Київська обл., м. Боярка)

про стягнення 162100197,14 грн

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Пронюк В.Я.

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/609/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз" (далі відповідач) про стягнення 162100197,14 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.05.2018.

Ухвалою суду від 07.06.2018 зупинено провадження у справі №911/609/18 до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №910/11643/17 за позовом ПАТ Київоблгаз до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України; Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Державної казначейської служби України про стягнення 289 088 000,00 грн., та у справі з розгляду клопотання ПАТ Київоблгаз про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 у справі №911/1173/16.

10.02.2021 через канцелярію суду від АТ "НАК" "Нафтогаз України" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог ( вих.№3133/21).

04.07.2023 через канцелярію суду від АТ "НАК" "Нафтогаз України" надійшла заява про поновлення провадження у справі( вих.№12868/23).

Ухвалою Господарський суд Київської області від 07.07.2023 поновив провадження у справі.

13.07.2023 через канцелярію суду від АТ "НАК" "Нафтогаз України" надійшло клопотання про повернення судового збору( вих.№13563/23).

17.07.2023 через канцелярію суду від АТ "НАК" "Нафтогаз України" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог( вих.№13682/23).

Ухвалою від 25.07.2023 Господарський суд Київської області витребував у відповідача письмові пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог. Закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.08.2023 на 14:00.

03.08.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли пояснення на заяву про збільшення позовних вимог (вх..№14908/23).

07.08.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх..№15113/23).

У судове засідання 08.08.2023 з`явився представник позивача. Представник відповідача не прибув.

Дослідивши заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 512 650 365,54 грн, з яких: 48 682 458,22 грн заборговано сіть по пені, 70 691 477,60 грн заборгованість по сплаті трьох відсотків річних та 393 276 699,72 інфляційні втрати станом на 01.06.2023 на відповідно збільшити розмір позовних вимог.

Також позивач у заяві зазначає, що оскільки при подачі позову сплачено максимальний судовий збір, то за подання заяви № 39/10-1428-23 від 14.07.2023 про збільшення позовних вимог судовий збір не підлягає доплаті.

Також, просить заяву про збільшення позовних вимог від 04.02.2021 № 39/1-1025-21 залишити без розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 3 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд із відповідною заявою. Аналогічні вимоги закріплені у абзаці 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду.

Відповідно до ч.1, пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5% ціни позову, але менше ПМДПО та не більше 350 розмірів ПМДПО.

Положення ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2018 рік (рік звернення з позовом до суду) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складав 1762,00 гривень.

АТ «НАК «Нафтогаз України» при зверненні до Господарського суду Київської області у 2018 році було сплачено максимальну суму судового збору в розмірі 616 700,00 грн.

Водночас, звертаючись у 2023 році із заявою про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за новий період, тобто фактично заявив до стягнення штрафні санкції за новий період прострочення.

Частиною третьою статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн.

З таких підстав, звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог у 2023 році та заявляючи до стягнення нові суми за нові періоди, з урахуванням предмета та нової ціни позову, позивачу необхідно було сплатити судовий збір у максимальному розмірі станом на 2023 рік, який складає 939 400.00 грн., за вирахуванням суми попередньо сплаченого судового збору у розмірі 616 700,00 грн, (за заявою про збільшення позовних вимог від 04.02.2021 №39/1-1025-21).

Таким чином, при подачі заяви про збільшення позовних вимог, позивач мав доплатити судовий збір в розмірі 322 700,00 грн.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 по справі № 916/4692/15.

Проте, позивачем при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог доказів доплати судового збору у встановлено розмірі надано не було.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання заяви певних дій, в тому числі щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені.

Водночас доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд зазначає, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див., наприклад, рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії «Тіннеллі та сини, Лтд. та ін.» і «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства», Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72, та рішення суду від 28.11.2006 року у справі «Апостол проти Грузії», заява N 40765/02). При цьому, Суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дія в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Case of Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01, п. 57).

У ст. 129 Конституції України та ст. 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єктів господарювання та громадян, поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Правові наслідки неподання доказів сплати судового збору закріплені у частині 10 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Відповідно до ч. 11 ст. 176 ГПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" не виконало вимоги чинного законодавства щодо сплати судового збору у визначеному розмірі, що є підставою для залишення заяви про збільшення розміру позовних вимог без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Також, суд в судовому засіданні 08.08.2023 дійшов висновку, що враховуючи залишення заяви про збільшення позовних вимог без руху, необхідним є повернення справи №911/609/18 до стадії підготовчого провадження з метою вирішення питання щодо прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 14.07.2023 №39/10-1428-23 (вх.13682 від 17.07.2023).

В судовому засідання 08.08.2023 представник позивача не заперечував щодо повернення на стадію підготовчого провадження у справі.

Прицьому, Господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено завдання господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Белеш та інші проти Чеської Республіки).

Суд завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Рішення Європейського суду з прав людини у справах Ейрі проти Ірландії та Станєв проти Болгарії. Ця гарантія є "одним з основних принципів будь-якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції" (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Претто та інші проти Італії).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Клінік дез Акація та інші проти Франції" вказано, що сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

У ст. 11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973 Президії Верховної Ради Української РСР, встановлено, що кожен має право при визначенні його прав і обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Також, в Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями "proprio motu", щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст. 177 ГПК України визначено, що підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно зі ст. 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання та з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Приписами п. 7 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у підготовчому засіданні суд, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Згідно, ч. 1 ст. 194 ГПК завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та виходячи зі змісту, предмету і підстав позову зазначених позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого та неупередженого вирішення спору, маючи на меті забезпечення вирішення правового спору між сторонами, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення у підготовче провадження для вирішення питання про прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2021 у справі №910/7103/21, відповідно до якого, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Керуючись ЗУ «Про судовий збір», статтями 46, 174, 182, 194, 195, 234 ГПК України

УХВАЛИВ:

1. Перейти зі стадії розгляду по суті у справі №911/609/18 до стадії підготовчого провадження у справі №911/609/18.

2. Призначити підготовче засідання на "12" вересня 2023 р. о 14:20.

3. Витребувати у позивача письмові пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог від 04.02.2021 №39/1-1025-21 та докази зарахування судового збору у розмірі 177 800,00 грн (платіжне доручення № від 08.02.2021) до Державного бюджету України.

4.Витребувані судом документи надати до суду 29.08.2023 включно.

5.Заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» про збільшення розміру позовних вимог від 14.07.2023 залишити без руху.

6.Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» усунути встановлені при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог недоліки в п`ятиденний термін з дня отримання даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання оскарженню не підлягає.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/. Повний текст підписано 14.08.2023.

Суддя В.М. Антонова