ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 серпня 2023 року Справа № 903/190/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро"

2) ОСОБА_1

про солідарне стягнення 398996,51 грн та вилучення об`єкту лізингу,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Гуменюк О. О., адвокат, ордер серія АІ № 1399113 від 23.05.2023;

від відповідача-1: Комарницький С. І., адвокат, ордер серія АС № 1044500 від 01.05.2023;

від відповідача-2: Комарницький С. І., адвокат, ордер серія АС. № 1060665 від 12.05.2023.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 398996,51 грн, з них 65417,58 грн заборгованості за лізинговими платежами, 23756,49 грн відсотків річних, 10661,56 грн інфляційних втрат, 23756,49 грн пені, 102846,00 грн штрафу, 172558,39 грн неустойки за неповернення об`єкту лізингу. Також просить суд вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" та передати власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" об`єкт лізингу, а саме: сільськогосподарську техніку комбайн NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 .

При обґрунтуванні позовних вимог вказує на неналежне виконання відповідачами умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 в частині своєчасної сплати лізингових платежів та повернення об`єкту лізингу на вимогу лізингодавця.

Ухвалою суду від 23.02.2023 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання суду заяви із зазначенням чіткого змісту(визначитись з предметом позову) позовної вимоги про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" або третіх осіб у користуванні яких буде знаходитись об`єкт лізингу та передати власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" об`єкт лізингу.

07.03.2023 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначили чіткий зміст(визначились з предметом позову) позовної вимоги. Дана заява з додатками приймається судом та долучається до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 09.03.2023 постановлено звернутись до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.05.2023, запропоновано відповідачам надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзиви; розміщено ухвалу на веб-сайті Судової влади України, у т.ч. відповідне оголошення з метою доведення до сторін змісту даної ухвали суду.

02.03.2023 відповідач-1 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву, який на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу(далі - ГПК України) судом залишено без розгляду, оскільки він поданий з пропуском процесуального строку встановленого ухвалою суду від 10.04.2023.

09.05.2023 адвокат відповідача-1 подав клопотання від 08.05.2023 про витребування доказів, а саме договору страхування комбайна NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 , яке на підставі ч. 1 ст. 81 ГПК України залишено без задоволення, через не подання останнього у встановлений законом строк.

Ухвалою суду від 09.05.2023 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 24.05.2023.

17.05.2023 адвокат відповідача-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про продовження строку на подання відзиву та про витребування доказів, а саме договору страхування комбайна NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 , який є предметом договору фінансового лізингу № 210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021.

В своєму клопотанні адвокат відповідача-2 просить витребувати у позивача договір страхування комбайна NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 , при цьому не вказує які заходи відповідач-2 вживав для отримання цього доказу самостійно, а також причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Враховуючи вищевикладене, через необґрунтованість клопотання, суд ухвалив на місці відмовити у його задоволенні.

17.05.2023 адвокат відповідача-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, при цьому вказує, що відповідно до п.8.1 договору сторони звільняються від відповідальності у разі затримки чи невиконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, якщо вказані затримки виникли в наслідок обставин не переборної сили (форс-мажорних обстави). Прострочення лізингових платежів прямо співпадає з початком повномасштабного вторгнення та агресією російської федерації проти України та окупації відповідної території України. Відповідно до п.8.2 Договору сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну по настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово- промисловою палатою України. у відповідності до умов договору на адресу позивача було направлено лист-повідомлення № 9 від 04.07.2022 про настання обставин непереборної сили. Повномасштабне вторгнення російської федерації, як обставина непереборної сили унеможливлює сплату лізингових платежів, оскільки ТзОВ «Зав-Агро» зазнала нищівних матеріальних збитків. Розташування головної територіальної бази підприємства: село Калініно Волноваського району, юридична адреса: село Єлизаветівка Марїнського району. Вивезти техніку та комплектуюче обладнання, що є фундаментом економічної основи та заробітку ТОВ «Зав-Агро» не було можливості, через постійні обстріли. Задля збереження життя після окупації території України робочий колектив, а також керівництво евакуювалось до підконтрольної території України, залишивши зруйноване мано. Отримати будь яку інформацію щодо цілісності підприємства та його майна не виявилось можливим. Директор ТзОВ «Зав-Агро» звернувся до Кам`янець-Подільського РУП ГУ НП у Хмельницькій області із заявою про вивчення злочину невстановленими особами із числа представників підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, в порушення вимог ст.53 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, що умисно посягаючи на територіальну цілісність та недоторканість України, із застосуванням зброї, здійснили збройний напад на об`єкти інфраструктури та шляхом артилерійського обстрілу умисно пошкодили майно, що знаходиться у власності ТзОВ «Зав-Агро» та в подальшому незаконно заволоділи об`єктами сільськогосподарського призначення, що також належить ТзОВ «Зав-Агро». За вище викладеними обставинами відкрито кримінальне провадження №0000892 про, що внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань, про що також було повідомлено позивача. Проте позивач знаючи, що у зв`язку з вище викладеними обставинами за місцем знаходження ТзОВ «Зав-Агро» господарська діяльність не провадиться, направляв туди кореспонденцію. На підставі наведеного просить відмовити у позові, у випадку задоволення позовних вимог просить зменшити штрафні санкції.

Оскільки, відповідач - 2 дізнався про ухвалу про відкриття провадження від сторонніх осіб та звернувся до адвоката за наданням правничої допомоги 14.05.2023, суд на місці ухвалив продовжити йому строк на подання відзиву. Проте оскільки до відзиву не додано доказів його надіслання з додатками позивачу, суд на місці ухвалив залишити даний відзив без руху, надавши строк відповідачу -2 на усунення недоліків.

24.05.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив відповідача -1, яку в судовому засіданні 24.05.2023 відкликав та просив повернути без розгляду, оскільки відзив відповідача-1 судом у судовому засіданні 09.05.2023 залишено без розгляду, у зв`язку з чим суд на місці ухвалив повернути позивачу без розгляду відповідь на відзив відповідача -1 за його бажанням.

Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2023 заявив усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку EasyCon.

В судовому засіданні 24.05.2023, суд на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 10.07.2023 та відкласти підготовче засідання на 13.06.2023.

Ухвалою суду від 24.05.2023 відзив відповідача -2 - ОСОБА_1 від 17.05.2023 залишено без руху; повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 13.06.2023.

29.05.2023, на виконання вимог ухвали суду від 24.05.2023, відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав докази направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи, які приєднано до матеріалів справи.

Судове засідання 13.06.2023 мало бути проведено в режимі відеоконференції з представником позивача, однак при розгляді справи було виявлено: (непрацездатність (несправність) системи, неможливість налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку), а саме: не можливість встановити з`єднання.

Ухвалою суду від 13.06.2023 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 26.06.2023.

19.06.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив в якій просить задовольнити позов повністю, при цьому вказує, що з початку введення військового стану, відповідач-1 лише в липні 2022 року повідомив лізингодавця про те, що на території Донецької області, де знаходилися склади підприємства в с. Калинове нанесені збитки підприємству і техніку за двома Договорами фінансового лізингу № 210122-ЗФЛ-Ю-С від 22.01.2021 об`єкта лізингу б/в сільськогосподарської техніку комбайн NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску становить 5142300,00 грн та інший комбайн за Договором фінансового лізингу №210122-1/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021, які на праві власності належать позивачу залишилися на окупованій території. Зазначає, що лист №9 долучений до відзиву, позивач взагалі не отримував, докази направлення відсутні. Додатково звертаємо увагу суду, що відповідач-1 всупереч п. 8.2 умов договору не повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за договором через настання форс-мажорних обставин, не надав лист Торгово-Промислової палати України, не надав доказів призупинення господарської діяльності, не долучив докази, якими можна підтвердити фактичний майновий стан. Дана відповідь з додатками приєднана до матеріалів справи.

26.06.2023 відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на відповідь на відзив, яке приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.06.2023 не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, також заявив усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку EasyCon; представник відповідача-1 та відповідача-2 не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Беручи до уваги викладене, строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.07.2023.

В судовому засіданні 19.07.2023 оголошено перерву до 01.08.2023.

01.08.2023 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи по суті, оскільки не може забезпечити явку представника позивача в судове засідання. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

01.08.2023 представник відповідача-1 подав заяву про проведення судового засідання 01.08.2023 без його участі. Дана заява долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 01.08.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті, за клопотанням позивача, відкладено на 08.08.2023.

27.07.2023 та 08.08.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав додаткові пояснення з додатковими доказами.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (частини перша та друга статті 118 ГПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 161 ГПК України). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (частина п`ята статті 161 ГПК України).

Позивач не просив дозволу подати додаткові пояснення, які він подав 27.07.2023 та 08.08.2023, а суд за межами строку для подання заяв по суті справи не визнавав їх подання необхідним.

Враховуючи викладене, у судовому засіданні 08.08.2023, суд залишив додаткові пояснення з додатками представника позивача без розгляду.

В судовому засіданні 08.08.2023 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити; представник відповідачів - позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

22.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С (далі - договір лізингу) (а.с. 14).

Предмет лізингу - комбайн зернозбиральний. Загальна вартість предмету лізингу з ПДВ становить 5142300,00 (п. 4 договору лізингу).

Строк лізингу - 23 місяці. Максимальний термін передачі, з врахуванням положень додатку "Загальні умови" - 28.02.2021. Місце передачі: Хмельницька область, Новоушицький район, с. Остроків. Мінімальний строк для дострокового придбання (з дати передачі) - 12 місяців. Гранична дата сплати авансованого лізингового платежу - 03.02.2021 (п. 5 договору лізингу).

Додатком до договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 є загальні умови договору (а.с. 15-22).

Відповідно до п. 1.1 загальних умов договору, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "специфікація", а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов та на підставі цього Договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Пунктом 1.2 загальних умов договору передбачено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Остаточна загальна вартість предмета лізингу - вартість предмета лізингу вказана в акті, або в останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленому лізингодавцем лізингоодержувачу (п. 2.1.5 загальних умов договору).

Згідно з п. 2.1.7 загальних умов договору, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 загальних умов договору.

Відповідно до п. 2.1.7.1 загальних умов договору, числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 25 липня 2018. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2018. Наступні чергові лізингової платежів - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується у останній робочий день відповідного календарного місяця.

Як встановлено у п. 2.4 загальних умов договору, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Згідно з п. 2.7 загальних умов договору, у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингодавець зобов`язується сплатити проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Відповідно до п. 5.2.1 загальних умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком "Довідка" до договору. В разі настання з предметом лізингу подій, які мають ознаки страхового випадку лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком "Довідка" до договору.

Пунктом 6.6.1 загальних умов договору передбачено, що лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення предмета лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем предмета лізингу є місцезнаходження лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення предмета лізингу, повернути предмет лізингу лізингодавцю. Незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) предмета лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

Відповідно до п. 7.1 загальних умов договору, лізингоодержувач несе наступну відповідальність за порушення своїх обов`язків:

- п.п. 7.1.1 - за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через двадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися;

- п.п. 7.1.2 - якщо лізингоодержувач та/або інші особи, яким предмет лізингу, може бути надано лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули предмет лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення предмета лізингу у відповідності до даного договору або чинного законодавства України, лізингоодержувач сплачує на вибір лізингодавця: неустойку (штраф) у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (при цьому, сторони домовились, що при нарахуванні суми неустойки лізингодавець застосовує середньоденну лізингову плату за користування предметом лізингу, яка розраховується шляхом складання сум загальних лізингових платежів, зазначених у стовбці "загальний лізинговий платіж в т.ч. ПДВ 20% грн" графік, за строк лізингу, який минув на момент нарахування неустойки, та ділення цієї суми на відповідну кількість днів користування предметом лізингу); або лізингоодержувач сплачує лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

Пунктом 7.2 загальних умов договору передбачено, що у випадках, передбачених п. 6.1.7 загальних умов, або у разі прострочення виконання зобов`язання за п. 2.3 загальних умов договору понад 30 (тридцяти) календарних днів, лізингодавець має право відмовитися від договору (розірвати договір) та нарахувати неустойку (договірну санкцію) у розмірі нарахованого за договором авансованого лізингового платежу. Сума коштів від фактично сплаченого авансованого лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашення неустойки (договірної санкції), нарахованої згідно умов цього пункту загальних умов.

Згідно з п. 8.1 загальних умов договору, сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені та інші стихійні лиха, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором.

Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України (п. 8.2 загальних умов договору).

Даний договір набирає чинності (вважається укладеним) після його підписання сторонами (в т.ч. обов`язкового підписання сторонами додатків "Загальні умови договору", "Специфікація", "Довідка", "Страхування", "Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності на Предмет лізингу", "Графік сплати лізингових платежів", "Технічний асістанс", "Поняття нормального зносу", "Акт огляду" до договору). Якщо цей договір посвідчується нотаріально, то він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Зобов`язання сторін за цим договором діють до їх повного і належного виконання (п. 10.1 загальних умов).

Пунктом 10.11 загальних умов договору передбачено, що усі повідомлення, вимоги та інша кореспонденція направляються поштою рекомендованим або цінним повідомленням, чи кур`єрською доставкою з повідомленням про вручення. В разі, якщо лізингоодержувач змінить місцезнаходження (для фізичних осіб - адресу реєстрації) та/або фактичну адреси (які вказані у договорі) та не повідомить про такі зміни у порядку, визначеному цим договором, усі повідомлення та інша кореспонденція, направлена лізингодавцем на адреси лізингоодержувача, зазначені у цьому договорі вважаються належним чином направлена лізингодавцем та отриманими лізингоодержувачем. При цьому достатнім доказом направлення сторонами одна одній повідомлень, вимог та іншої кореспонденції є розрахунковий документ (касовий чек) про направлення рекомендованого повідомлення.

Суд зазначає, що договір підписано уповноваженим представниками сторін та скріплено печатками підприємств, що свідчить про набрання ним чинності.

Додатком до договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 сторонами узгоджено "Графік сплати лізингових платежів", у якому визначено періоди лізингу, лізингові платежі, розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, в т.ч. ПДВ 20% у кожен період лізингу, винагороду (комісію) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу, без ПДВ, та загальний лізинговий платіж, в т. ч. ПДВ 20% (а.с. 22 зворотня сторона).

Специфікацією до договору лізингу, яка є додатком до договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021, передбачено, що предметом лізингу є комбайн зерновий NEW HOLLAND CX 8.80, об`єм двигуна 8700 см.куб., потужність двигуна 290,00 кВт, маса 17400 кг, заводський № 312001009, 2017 року випуску, ціна одиниці без ПДВ -4285250,00 грн, кількість 1 шт., вартість з ПДВ - 5142300,00 грн (а.с.23).

04.02.2021 сторонами складено та підписано акт прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором №210122-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 22.01.2021, відповідно до якого, лізингодавець передав предмет лізингу, а саме: б/в сільськогосподарську техніку комбайн зерновий NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_3 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний предмет лізингу в користування (фінансовий лізинг) (п. 1). Вартість предмета лізингу на момент передачі становить 5142300,00 грн, в т.ч. ПДВ (п. 4) (а.с. 29).

03.02.2021 на виконання умов контракту № 210122-10/КП від 22.01.2021 ТзОВ "Бест Лізинг" сплатило ТзОВ "Зав-Агро" 2-гу частину вартості товару (комбайну зернового) у розмірі 3238529,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5031 від 03.02.2021 (а.с.32).

22.01.2022 між ТзОВ "Бест Лізинг" (кредитор), ОСОБА_1 (поручитель) та ТзОВ "Зав-Агро" (боржник) укладено договір поруки № 210122-1/П, за яким поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за контрактом в повному обсязі, а саме: сплати кредитору лізингових платежів у встановлені контрактом строки; сплати кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень контракту та/або чинного законодавства України (п. 2 договору поруки) (а.с.39-40).

Згідно визначення термінів у цьому договорі поруки (п.1), контракт - це чотири договори фінансового лізингу, в тому числі № 210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021.

Пунктом 3 договору поруки сторони погодили, що при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язань за контрактом, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язань за контрактом як від боржника, так і від поручителя окремо, так і від боржника та поручителя одночасно, як в повному обсязі, так і в частині.

У випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання, виконання якого забезпечується цим договором, поручитель окремо, повинен виконати таке зобов`язання перед кредитором за боржника протягом 3 робочих днів з дня отримання відповідної вимоги/вимог від кредитора. Сторони досягли згоди про те, що в разі неотримання поручителем вимоги кредитора (в т.ч., але цим не обмежуючись, якщо: поручитель змінив адресу зазначену в договорі та письмово не повідомив про це кредитора, або вимога кредитора повернута кредитору (в т.ч., але цим не обмежуючись, у зв`язку з зазначенням неповної адреси (якщо адреса у такому вигляді була зазначена поручителем у цьому договорі або у подальшому письмовому повідомленні поручителя про зміну адреси), або відсутністю поручителя за адресою направлення вимоги, або відмовою від отримання вимоги; або закінченню терміну зберігання поштовим відділенням поштового відправлення тощо), вважається, що строк виконання поручителем свого обов`язку за цим договором настав протягом 10 календарних днів з моменту направлення кредитором відповідної вимоги на адресу поручителя, зазначену в цьому договорі (якщо про іншу адресу в подальшому поручитель письмово цінним листом або нарочно не повідомив кредитора) (п. 4 договору).

Поручитель за цим договором буде залишатися зобов`язаним нарівні з боржником до моменту виконання всіх зобов`язань боржника за контрактом в повному обсязі (п. 5 договору).

Порука за цим договором припиняється: після виконання боржником в повному обсязі усіх грошових зобов`язань за контрактом; переведенням на іншу особу боргу за контрактом, якщо поручитель не дав кредитору згоди відповідати за нового боржника, за виключенням передбачених цим договором випадків; в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України (п. 6 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язання за цим договором (п. 11 договору).

Сторони погодили, що в разі несвоєчасної сплати поручителем грошових коштів за цим договором, поручитель на вимогу кредитора сплачує йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої грошової суми за кожен день прострочки. Окрім того, поручитель несе відповідальність за прострочку виконання своїх обов`язків за договором відповідно до положень чинного законодавства України, зокрема, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен день та/або за весь час прострочення, а також сплачує на підставі статті 625 Цивільного кодексу України проценти річних від простроченої суми. При цьому сторони погодили, що поручитель сплачує: 10 процентів річних - якщо прострочення не перевищує 30 днів; 20 процентів річних - якщо прострочення триває від 31 дня, але не перевищує 60 днів; 30 процентів річних - якщо прострочення триває від 61 дня, але не перевищує 90 днів; 50 процентів річних - якщо прострочення поручителя перевищує 90 днів. Момент виконання поручителем обов`язку за даним договором є момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора (п. 21 договору).

Вказаний договір поруки підписано уповноваженими представниками всіх його сторін та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О.

13.07.2022 позивачем направлена на адресу ТзОВ "Зав - Агро" повідомлення вих. № 2152 від 13.07.2022 про розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 через наявність заборгованості з цим договором більше 30 днів, в якому позивач також вимагав в строк до 21.07.2022 року включно повернути йому отримане за договором фінансового лізингу майно (Сільськогосподарська техніка Комбайн New Holland CX8.80, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_3 з усіма приналежностями)(а.с.41).

З наявної в матеріалах справи квитанції Укрпошти вбачається, що вищевказане повідомлення направлено відповідачу 13.07.2022 рекомендованим поштовим відправленням №881(а.с.42).

Відповідно до 10.10 загальних умов договору усі повідомлення, вимоги та інша кореспонденція направляються поштою рекомендованим або цінним повідомленням, чи кур`єрською доставкою з повідомленням про вручення.

Доказів отримання відповідачем повідомлення №2152 від 13.07.2022 матеріали справи не містять.

Неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 в частині сплати лізингових платежів відповідно до Графіку, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 65417,58 грн стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення позивача до суду.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

13.06.2021 набрав чинності Закон України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021 №1201-ІХ. Як передбачено пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що договір лізингу між сторонами укладено 22.01.2021, до відносин сторін суд застосовує Закон України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 № 723/97-ВР в редакції, яка діяла до набрання чинності новим законом. Також суд застосовує і правові норми щодо лізингу, встановлені Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України у редакції, що діяла станом на 22.01.2021, оскільки зміни до зазначених кодексів щодо лізингу внесено саме Законом від 04.02.2021 № 1201-ІХ, який не застосовується у цьому випадку до відносин сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за лізинговими платежами в розмірі 65417,58 грн, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановив суд, умови укладеного між сторонами договору лізингу, зокрема і "Графік сплати лізингових платежів" визначають, що до складу загального лізингового платежу входять: розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу та винагорода (комісія) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу.

Згідно з розрахунками позивача, здійсненими відповідно до п. 2.1.7.1, 2.4 загальних умов договору лізингу та графіку сплати лізингових платежів, заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів становить 65417,58, а саме:

- з 24.01.2022 (12 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 237,14 грн;

- з 24.02.2022 (13 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 13152,82 грн;

- з 24.03.2022 (14 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 12715,07 грн;

- з 22.04.2022 (застосовується п.2.4 загальних умов договору лізингу, оскільки 24.04.2022 вихідний день (15 період лізингу)) виникла заборгованість в розмірі 13152,82 грн;

- з 24.05.2022 (16 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 13006,91 грн;

- з 24.06.2022 (17 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 13152,82 грн.

Оскільки предмет лізингу лізингодавець передав відповідачу 04.02.2021, відповідно виходячи з положень п. 2.1.7.1 та 2.4 загальних умов договору числом сплати чергових лізингових платежів виступало 24-те число відповідного місяця, а якщо таке число припадало на неробочий (вихідний, святковий) день - останній робочий день, який передує такому вихідному (святковому) дню.

Доказів сплати лізингових платежів за вказані періоди лізингу чи контрозрахунок відповідач суду не надав.

Заборгованості за лізинговими платежами за 12-17 періоди лізингу в розмірі 65417,58 грн обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 10661,56 грн, суд зазначає таке.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач заявив до стягнення 10661,56 грн інфляційних втрат, які нараховані за періоди: з 25.01.2022 по 09.02.2023 на суму 237,14 грн; з 25.02.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82; з 25.03.2022 по 09.02.2023 на суму 12715,07 грн; з 23.04.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн; з 25.05.2022 по 09.02.2023 на суму 13006,91 грн; з 25.06.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн.

За перерахунком суду розрахунок інфляційних втрат є арифметично не правильним, оскільки до вказаних періодів нарахувань за січень 2023 року застосовано індекс інфляції 101,30, в той час коли вірним є індекс 100,80, тому суд здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат за допомогою системи «Ліга Закон» за вказані періоду дійшов висновку, що підставними для стягнення з відповідача є інфляційні втрати в розмірі 10286,05 грн, в стягненні 375,51 грн інфляційних втрат слід відмовити через безпідставність.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання (несплати комісії) в розмірі 23756,49 грн та штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі 102846,00 грн, суд зазначає таке.

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

За приписами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За встановлених судом обставин, у п. 7.1.1 договору сторони визначили, що за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через двадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

За розрахунком позивача, сума пені становить 23756,49 грн за періоди: з 25.01.2022 по 09.02.2023 на суму 237,14 грн; з 25.02.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82; з 25.03.2022 по 09.02.2023 на суму 12715,07 грн; з 23.04.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн; з 25.05.2022 по 09.02.2023 на суму 13006,91 грн; з 25.06.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн.

За перерахунком суду розрахунок пені є арифметично правильним.

У п. 5.2.1 загальних умов договору передбачено обов`язок лізингоодержувача щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком «Довідка» до договору.

Доказів направлення позивачу таких звітів відповідач суду не надав, а відтак на підставі п.7.1.3 загальних умов договору позивач правомірно нарахував відповідачу штраф за неподання такої звітності у розмірі 102846,00 грн (вартість предмета лізингу - 5142300,00 грн х 1% х 2 періоди).

При цьому суд враховує, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, підставними є 23756,49 грн пені та 102846,00 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна.

Щодо позовної вимоги про стягнення процентів річних на підставі ст.625 ЦК України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.2.7 договору), суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2.7 загальних умов договору, у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингодавець зобов`язується сплатити проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

За розрахунком позивача, сума річних здійснена у розмірі подвійної ставки НБУ та становить 23756,49 грн за періоди: з 25.01.2022 по 09.02.2023 на суму 237,14 грн; з 25.02.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82; з 25.03.2022 по 09.02.2023 на суму 12715,07 грн; з 23.04.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн; з 25.05.2022 по 09.02.2023 на суму 13006,91 грн; з 25.06.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн.

Надавши оцінку договору суд прийшов до висновку, що проценти, передбачені пунктом 2.7 договору, які нараховуються в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені, згідно статті 549 ЦК України, частина третя якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано.

У свою чергу пунктом 7.1.1. договору сторони вже передбачили нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що умовами договору передбачено подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання лізингоотримувачем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Водночас судом, на підставі ст. ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 р. у справі № 922/3578/18, згідно з яким Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення)ю

Разом з тим, з огляду на те, що позивач просив стягнути проценти на підставі ст.625 ЦК України, суд з врахуванням положень ст.625 ЦК України здійснив розрахунок процентів річних виходячи із 3 (трьох) процентів річних.

Так, за перерахунком суду, 3% річних за періоди: з 25.01.2022 по 09.02.2023 на суму 237,14 грн; з 25.02.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82; з 25.03.2022 по 09.02.2023 на суму 12715,07 грн; з 23.04.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн; з 25.05.2022 по 09.02.2023 на суму 13006,91 грн; з 25.06.2022 по 09.02.2023 на суму 13152,82 грн становить всього - 1566,72 грн.

Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України слід стягнути на користь позивача 3 % річних, що становить 1566,72 грн.

Щодо позовної вимоги про вилучення об`єкту лізингу та передачі його власнику, стягнення неустойки за неповернення об`єкта лізингу у розмірі 172558,39 грн, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що матеріали справи містять повідомлення ТзОВ "Бест Лізинг" від 13.07.2022 №2152 про те, що ТзОВ "Зав-Агро" має за договором №210122-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 22.01.2021 прострочену заборгованість (не сплатило лізингові платежі) та прострочення становить більше 30 днів. З посиланням на п.3 ч. 1 ст. 10 Закон України "Про фінансовий лізинг", пункти 6.6, 6.6.1 Загальних умов договору ТзОВ "Бест Лізинг" повідомляє про розірвання (відмову від договору), укладеного між сторонами. Крім того, вимагає в строк до 21.07.2022 включно повернути ТзОВ "Бест Лізинг" за адресою: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17 отримане за договором майно - об`єкт лізингу (а. с. 41).

ТзОВ "Бест Лізинг" в позовній заяві посилається на відповідне повідомлення, яким поставлено до відома лізингоодержувача про відмову (розірвання) від договору №210122-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 22.01.2021, про строки та умови повернення об`єкту лізингу. Крім того, неустойку відповідно до п. 7.1.2 договору через невиконання обов`язку повернути автомобіль лізингодавцю ТзОВ "Бест Лізинг", позивач нараховує з 22.07.2022 до 09.02.2023 в розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити лізингоодержувачу в останньому періоді лізингу: 16 період лізингу - 26013,82 грн.

Судом встановлено, що повідомлення ТзОВ "Бест Лізинг" №2152 від 13.07.2022 адресовано ТзОВ "Зав-Агро". На повідомленні зазначено місцезнаходження та фактична адреса бажаного отримувача повідомлення, а саме Місцезнаходження: 85861 Україна, Донецька обл., с. Єлизаветівка Мар`їнського р-ну, вул. Центральна, буд. 39-А, Фактична адреса: 85700, Донецька обл., Волноваський р-н,. м. Волноваха, вул. Центральна, буд. 23-а, 3-1 поверх, кімната №1.

До матеріалів справи долучено фіскальний чек АТ "Укрпошта" про відправлення в с. Єлизаветівка 84047 ТзОВ "Зав-Агро" листа (а.с. 42), номер поштового відправлення 55.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1 та 2 ст. 74 ГПК України).

Водночас всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, який відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України належить до фундаментальних засад господарського судочинства, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "Домбо Бехеер проти Нідерландів").

При розгляді справи не можна оцінювати окрему дію, правочин, без урахування ситуації в цілому, для правильного вирішення спору необхідно дослідити дійсні підстави та мотиви звернення до суду позивача та для досягнення якого результату подано позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 у справі №922/44/22.

Суд зазначає, що 24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномаштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (в подальшому Указами Президента України продовжувався строк дії воєнного стану).

Згідно із Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року, що затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 до відповідного переліку, в тому числі, включено Мар`їнську міську територіальну громаду Покровського району Донецької області, а також і Волноваську міську територіальну громаду Волноваського району Донецької області.

Суд зазначає, що відповідний перелік систематично оновлюється Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Зокрема той перелік про який зазначено абзацом вище був актуальним станом на дату, як стверджує позивач, повідомлення лізингодавця про розірвання договору та станом на дату, як також стверджує позивач, поштового відправлення відповідного повідомлення в Мар`їнський район Донецької області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено (оновлений) Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією; одночасно визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 "Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року за №453/37789 (із змінами).

Однією із вимог в даному позові є вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" та передача власнику об`єкт лізингу, а також стягнення неустойки у зв`язку із невиконанням обов`язку щодо повернення об`єкту лізингу.

Відтак, суд досліджує ті обставини та правовідносини між сторонами, які входять в предмет доказування, враховуючи матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами та обґрунтовуючи свою позицію ТзОВ "Бест Лізинг" посилається на інформування ТзОВ "Зав-Агро" про односторонню відмову (розірвання) договору №210122-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 22.01.2021 шляхом надіслання повідомлення №2152 від 12.07.2022 - 13.07.2022 в с. Єлизаветівка, Мар`їнський район Донецької області.

Водночас, судом встановлено, що у договорі фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021 зазначено місцезнаходження лізингоодержувача: 85651 Україна, Донецька обл., с. Єлизаветівка Мар`їнського р-ну, вул. Центральна, буд. 39-А (а.с. 4).

В листі №2152 від 13.07.2022 зазначено місцезнаходження ТОВ "Зав-агро": 85861 Україна, Донецька обл., с. Єлизаветівка Мар`їнського р-ну, вул. Центральна, буд. 39-А, Фактична адреса: 85700, Донецька обл., Волноваський р-н,. м. Волноваха, вул. Центральна, буд. 23-а, 3-1 поверх, кімната №1 (а. с. 41).

Згідно даних про поштове відправлення за номером 55, останнє направлено у населений пункт Єлизаветівка, поштовий індекс84047 (а.с. 42).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Мар`їнська міська територіальна громада створена у 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №721-р від 12.06.2020 "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області", шляхом об`єднання територій та населених пунктів Красногорівської, Мар`їнської міських, Єлизаветівської, Зорянської, Катеринівської, Костянтинівської, Максимільянівської та Новомихайлівської сільських рад Мар`їнського району Донецької області.

В той же час із офіційного сайту АТ "Укрпошта" (http://services.ukrposhta.com/postindex_new/Default.aspx) вбачається, що існують такі відділення поштового зв`язку:

- 85651, Донецька область, Покровський район, населений пукт Єлизаветівка (Мар`їнська міська ОТГ), ВПЗ, що обслуговує - ВПЗ Єлизаветівка Донецької дирекції АT "Укрпошта";

- 84047, Донецька область, Краматорський район, населений пункт Єлизаветівка, ВПЗ, що обслуговує - ПВПЗ №19 Донецької Нового Формату ПВПЗ Донецька дирекція.

Враховуючи наведене, у суду відсутня можливість встановлення дійсного направлення листа від 13.07.2022 ТзОВ "Зав-Агро" зас. Єлизаветівка 85651, Донецька область, Покровський район, населений пукт Єлизаветівка (Мар`їнська міська ОТГ), оскільки долучена поштова квитанція за номером 55 свідчить про направлення у населений пункт Єлизаветівка, поштовий індекс 84047. За вказаним поштовим індексом поштове відділення обслуговує населений пунктЄлизаветівка, Донецька область, Краматорський район.

Інших доказів на підтвердження надіслання листа від 13.07.2022 на адресу лізингоодержувача ТзОВ "Зав-Агро" 85651 Україна, Донецька обл., с. Єлизаветівка Мар`їнського р-ну, вул. Центральна, буд. 39-А, позивачем не надано.

Отже, враховуючи, що Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022, що затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75, включено Мар`їнську міську територіальну громаду Покровського району Донецької області, а також і Волноваську міську територіальну громаду Волноваського району Донецької області, а також суперечливі дані поштового відправленя за номером 55, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження вчинення юридичнозначущих дій в порядку та у відповідності, передбаченому договором чи іншими нормативно-правовим актами щодо односторонньої відмови від договору лізингу.

Наявні в матеріалах справи повідомлення та фіскальний чек повідомлення лізингоодержувача щодо односторонньої відмови від договору лізингу не є допустимими та достовірними доказами такого повідомлення, а тому суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення 172558,39 грн неустойки за неповернення об`єкта лізингу, вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" та передачу власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" об`єкту лізингу, а саме: сільськогосподарської техніки комбайн NEW HOLLAND CX 8.80, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 .

Крім того, судом встановлено, що згідно безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осбі-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи ТОВ "Зав-Агро" є м. Ковель, вул. Миколайчука, 48.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не позбавлений звернутися до відповідача із повідомленням про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021, за адресою місцезнаходження юридичної особи у м. Ковелі.

Аналогічної позиції дотримується Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 27.06.2023 по справі № 903/116/23.

Щодо посилання відповідача-2 на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), спричинені військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року

Відповідно до статті 8 загальних умов договору до обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) віднесено війну, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором.

Масштабні військові дії, які вчиняються російською федерацією з 24.02.2022, спрямовані на знищення державності України, спричинили загибель людей, пошкодження та знищення житла, іншого майна, інфраструктури населених пунктів, зумовили проведення загальної мобілізації, а отже і величезні зміни в економіці, правовому регулюванні, зайнятості населення, житті громадянського суспільства України, а тому безумовно відносяться до переліку обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а отже за умови доведення безпосереднього впливу цих обставин на можливість виконання стороною договору своїх зобов`язань, звільняють таку сторону від господарсько-правової відповідальності.

Про те, що військова агресія російської федерації проти України, з 24.02.2022 і до її закінчення відноситься до обставин непереборної сили, зазначено і в листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. Однак, за змістом листа, це стосується тих випадків, коли виконання зобов`язання для сторони договору стало неможливим у встановлений термін саме внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У п. 8.2 загальних умов договору передбачено, що сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Доказів того, що відповідач, на виконання п. 8.2 загальних умов договору повідомив позивача про настання обставин непереборної сили, які перешкоджають виконанню його договірних зобов`язань, матеріали справи не містять.

Лист відповідача від 04.07.2022 №9 не є таким повідомленням, оскільки містить лише пропозицію щодо припинення процесу нарахування відсотків, пені та штрафу.

Тобто, у даному листі відповідач покликався не на виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які є підставою для звільнення його від відповідальності, а на істотну зміну обставин, що може бути підставою для зміни договору.

Про відмінність обставин непереборної сили та істотної зміни обставин зазначалось у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі N 910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі N 912/3323/20. На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор) (п. 50 постанови Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п. 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі N 904/5328/21).

Положення укладеного сторонами договору лізингу прямо не передбачають юридичні наслідки того, що лізингоодержувач не повідомив лізингодавця в строки, визначені договором, про факт настання таких обставин (із посиланням на відповідний документ торгово-промислової палати України чи без нього). Тому неповідомлення лізингодавця про виникнення форс-мажорних обставин само по собі не позбавляє лізингоодержувача права покликатись на форс-мажорні обставини, але враховується судом поряд з іншими обставинами справи.

Поряд з цим, невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі N 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі N 915/531/17, від 26.05.2020 у справі N 918/289/19, від 17.12.2020 у справі N 913/785/17 наведено висновок що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Оцінивши подані докази відповідно до вимог статті 86 ГПК України, суд дійшов висновку що вони не підтверджують існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) саме для виконання зобов`язань відповідача в частині сплати лізингових платежів за спірним договором лізингу, оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем є грошовими. Відсутність замовлень на послуги відповідача, неоплата виконаних робіт контрагентами відповідача тощо відноситься до сфери його господарського ризику, і не свідчить про виникнення у нього обставин непереборної сили.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що «… належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат».

Про необхідність офіційного підтвердження обставин непереборної сили Торгово-промисловою палатою України сторони обумовили і в п. 8.2 договору лізингу.

Як вище зазначив суд, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 містить посилання на те, що військова агресія російської федерації проти України, з 24.02.2022 і до її закінчення відноситься до обставин непереборної сили. Однак даний лист не звільняє сторін від доведення того, що виконання зобов`язання за договором стало неможливим у встановлений термін саме внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявність прямих причинно-наслідкових зв`язків між військовою агресією російської федерації проти України, введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за договором лізингу стосовно оплати лізингових платежів, не надано передбаченого договором офіційного документу (сертифікату) Торгово-промислової палати України, що засвідчує вказані обставини непереборної сили у взаємозв`язку з можливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором лізингу, а тому його доводи в цій частині суд відхиляє.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Так, суд визнав підставними позовні вимоги в частині стягнення 23756,49 грн пені та 102846,00 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Необхідно відзначити, що неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Суд враховує той факт, що підприємство відповідача-1 з 24.02.2022 опинилось на території, де велись активні бойові дії, територія була повністю окупована, внаслідок чого майно підприємства залишилось на окупованій території. За твердженнями відповідача предмет лізингу в тому числі залишився на окупованій території та його доля на даний час невідома. З приводу вчинення незаконних дій армією агресора щодо майна відповідача-1, в тому числі і щодо сільськогосподарської техніки, останнім подана відповідна заява до поліції.

Таким чином, відповідач-1 на даний час позбавлений можливості користуватись своїм майном та здійснювати свою господарську діяльність у повній мірі, що є наслідком військової агресії російської федерації на територію України.

Суд також враховує, що з матеріалів справи суд не вбачає наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. При цьому, негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

На переконання суду є достатні підстави для зменшення заявлених позивачем до стягнення штрафу та пені, оскільки, за існуючих обставин, присудження до стягнення із відповідача всього розміру штрафу та пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря з урахуванням того, що порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із існуванням об`єктивних зовнішніх обставин.

Оцінивши в сукупності існуючі обставини, суд дійшов висновку про зменшення нарахованого розміру пені на 50%, таке зменшення суд вважає оптимальним балансом дотримання інтересів сторін у спорі.

Щодо заявлення позивачем до стягнення штрафу за ненадання відповідачем-1 відомостей щодо місця знаходження предмету лізингу, суд зазначає, що позивач в позовній заяві вказує на те, що в порушення умов договору фінансового лізингу відповідачем-1 жодного разу не здійснено інформування позивача про стан та адресу базування предмета лізингу. Суд звертає увагу, що предмет лізингу передано відповідачу в лютому 2021 року, однак, до моменту звернення до суду з відповідним позовом, позивачем не висловлювались претензії щодо відповідного неповідомлення інформації, не надсилались ніякі запити та вимоги до відповідача-1.

Суд акцентує увагу на тому, що наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Суд вважає, що в даному випадку заявлення позивачем штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, за відсутності раніше висловлених претензій в цій частині та за наявності існуючих об`єктивних обставин неможливості здійснення відповідачем-1 своєї господарської діяльності в тих самих межах, що і до 24.02.2022, не відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Одночасно з урахуванням того, що звільнення відповідача взагалі від сплати штрафних санкцій також не відповідатиме загальним принципам ведення господарської діяльності, суд вважає за можливе зменшити нарахований позивачем штраф на 70%, що повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на наведене, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір пені до 50% та штрафу до 70% від нарахованих сум, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією з порушеним інтересом позивача у даному конкретному випадку, та стягнути 11878,25 грн пені та 30853,80 грн штрафу, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу позивачу слід відмовити.

Також, як вже було встановлено судом, для забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу № 210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021, між ТзОВ "Бест Лізинг" (кредитор), ОСОБА_1 (поручитель) та ТзОВ "Зав-Агро" (боржник) укладено договір поруки № 210122-1/П, за яким поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за контрактом в повному обсязі, а саме: сплати кредитору лізингових платежів у встановлені контрактом строки; сплати кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень контракту та/або чинного законодавства України (п. 2 договору поруки).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, враховуючи встановлене вище, оскільки відповідач-2 є поручителем перед позивачем за виконання зобов`язань відповідача-1 за договором фінансового лізингу №210122-3/ФЛ-Ю-С від 22.01.2021, суд дійшов висновку, що відповідач-2 зобов`язаний солідарно відповідати перед позивачем за неналежне виконання умов вказаного договору, тому позовні вимоги позивача аналогічно в цій частині на суму 120002,40 грн, з них 65417,58 грн заборгованості за лізинговими платежами, 1566,72 грн відсотків річних, 10286,05 грн інфляційних втрат, 11878,25 грн пені, 30853,80 грн штрафу є підставними та обґрунтованими та з урахуванням наведених вище висновків суду підлягають задоволенню частково, а в іншій частині на суму 278994,12 грн, з них 172558,39 грн неустойки за неповернення об`єкту лізингу, 11878,25 грн пені, 375,51 грн інфляційних втрат, 22189,77 грн відсотків річних, 71992,20 грн штрафу - відхиленню.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача належить стягнути солідарно 120002,40 грн, з них 65417,58 грн заборгованості за лізинговими платежами, 1566,72 грн відсотків річних, 10286,05 грн інфляційних втрат, 11878,25 грн пені, 30853,80 грн штрафу, в решті позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто, судовий збір належить покласти на відповідача без урахування суми зменшеної пені та штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" (вул.Миколайчука,48, м.Ковель, Волинська область, 45002, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (вул.Ярославів Вал,13/2 л. «Б», м.Київ, 01054, ) 120002,40 грн (сто двадцять тисяч дві гривні 40 коп.), з них 65417,58 грн заборгованості за лізинговими платежами, 1566,72 грн відсотків річних, 10286,05 грн інфляційних втрат, 11878,25 грн пені, 30853,80 грн штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зав-Агро" (вул.Миколайчука,48, м.Ковель, Волинська область, 45002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (вул.Ярославів Вал,13/2 л. «Б», м.Київ, 01054, ) 1529,05 грн (одну тисячу п`ятсот двадцять дев`ять гривень 05 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (вул.Ярославів Вал,13/2 л. «Б», м.Київ, 01054, ) 1529,05 грн (одну тисячу п`ятсот двадцять дев`ять гривень 05 коп.) витрат по сплаті судового збору.

5. У позові про солідарне стягнення 278994,12 грн, з них 172558,39 грн неустойки за неповернення об`єкту лізингу, 11878,25 грн пені, 375,51 грн інфляційних втрат, 22189,77 грн відсотків річних, 71992,20 грн штрафу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

15.08.2023.

Суддя А. С. Вороняк