ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2023 р. Справа№ 910/1042/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2023

у справі №910/1042/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН"

про стягнення 201 832,22 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Комунальне підприємство "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (надалі - позивач, КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" про стягнення заборгованості за договором про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2019-12/12 від 16.12.2019 у розмірі 201 832,22 грн, з яких 165 710,40 грн основного боргу, 9 926,05 грн інфляційних втрат, 2 218,59 грн трьох відсотків річних та 23 977,18 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2019-12/12 від 16.12.2019 у частині оплати вартості експлуатації майданчика для паркування.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" на користь Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" 165 710,40 грн. основного боргу, 9 926,05 грн. інфляційних втрат, 2 218,59 грн. 3% річних, 23 236,96 грн. пені, 3 016,38 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" 15.05.2023 (засобами поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 у справі №910/1042/23 залишено без руху та запропоновано скаржнику сплатити судовий збір, про що надати докази в десятиденний строк.

16.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої сторона долучила докази сплати судового збору, на підтвердження чого надано квитанцію № від 08.06.2023. Заяву подано в строк, встановлений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2023 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 у справі №910/1042/23, призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

12.07.2023 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі (з доказами направлення відзиву іншій стороні) на апеляційну скаргу у даній справі, який суд апеляційної інстанції прийняв в порядку ст. 263 ГПК України.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: поведінку сторін, з метою забезпечення рівності сторін; враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що договір № ДНП-2019-11/03 є договором найму (оренди); проте дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню п. 1.2 рішення Київської міської ради від 30.03.2022 року № 4551/4592 "Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX", який звільняє від сплати орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва.

Так, скаржник зазначив, що паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Бальзака 57, в мажах територіальної ІІІ зони паркування м. Києва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, та є об`єктом благоустрою, що належить на праві власності територіальній громаді м. Києва, тобто є комунальним майном. А тому є підстави для звільнення відповідача від оплати орендних платежів.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та зазначив, що апелянт помилково вважає, що договір укладений між позивачем та відповідачем є договором оренди комунального майна.

Так, відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України); тоді як згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк».

Водночас, за правовою природою договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування між позивачем та відповідачем по справі є договором надання послуг, оскільки передбачає вчинення КП «Київтранспарксервіс» як виконавцем певних дій за плату (надання права на експлуатацію, утримання та облаштування) відповідно необхідно застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові у справі № 910/6312/19 від 03.02.2020 та у справі № 910/20720/16 від 04.06.2018.

А тому позивач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Комунальним підприємством "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (далі - сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" (далі - сторона-2, відповідач) укладено договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2019-12/12 від 16.12.2019 (далі - договір).

Відповідно до договору сторонами узгоджено такі умови:

- сторона-1 передає за плату стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 57 (між а/с № 6 та мостом) (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах III територіальної зони паркування м. Києва (надалі - майданчик для паркування), що включає 57 (п`ятдесят сім) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шість) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів (п. 1.1 договору);

- сторона-1 розробляє схему організації дорожнього руху на майданчику для паркування, яка є невід`ємною частиною цього договору (пп. 2.1.4 п. 2.1 договору);

- сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з умовами цього договору (пп. 2.2.6 п. 2.2 договору);

- майданчик для паркування вважається переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію (п. 3.1);

- щомісяця до 10-го числа сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці. Підписання акту приймання-передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням сторони-1. У випадку не підписання стороною-2 акту приймання-передачі наданих послуг в строк до 10 числа акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці вважається підписаним стороною-2 без зауважень (п. 3.4 договору);

- загальна ціна договору про передачу паркувального майданчику в експлуатацію визначається за формулою, наведеною у п. 4.1 договору, у якому також узгоджено, що не підлягає оплаті експлуатація спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю;

- вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день у гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 12.64 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 2,11 грн (п. 4.2 договору).

- оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місяці, за який проводиться оплата не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць в якому підписано акт приймання-передачі здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання- передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця (п. 4.5 договору);

- сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти сторони-2 рахунок на оплату (п. 4.6 договору);

- відсутність рахунку на дату оплати, визначену п. 4.5 цього договору, не звільняє сторону-2 від зобов`язання щодо оплати (п. 4.7 договору);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п. 7.1 договору);

- строк дії договору становить 1096 календарних днів від дати підписання акту приймання передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування (п. 7.2 договору).

Позивач (КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС") зазначив, що виконав свої зобов`язання за договором та передав майданчик для паркування відповідачу (ТОВ "ВАТІКАН"), а відповідач прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик за договором, що підтверджується наданим позивачем Актом приймання-передачі паркувального майданчика від 08.01.2020.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором у частині оплати вартості експлуатації майданчика для паркування за березень 2022 та період травень - листопад 2022. З актів надання послуг та рахунків на оплату за березень 2022 та період травень - листопад 2022, які підписані лише зі сторони позивача, вбачається, що позивачем було виконано наступні роботи (надано такі послуги) - "надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування 3-зона", загальною вартістю 165 710,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" зверталось до ТОВ "ВАТІКАН" листами №053/05-935 від 24.03.2022, №053/05-2078 від 29.08.2022 та №053/05-2379 від 28.09.2022, в яких повідомило, що ТОВ "ВАТІКАН" має заборгованість за договором та просило виконати взяті на себе зобов`язання стосовно розрахунків за договором, що підтверджується наданими позивачем докази направлення таких листів.

Відповідач, у свою чергу, звернувся до позивача листом №20/09 від 20.09.2022, у якому пропонував досягти компромісу щодо сплати заборгованості, враховуючи введення на території України воєнного стану.

Також, відповідач звернувся до позивача листами №25 від 24.01.2023, № 32 від 10.02.2023, в яких просив підготувати та підписати додаткову угоду на продовження строку дії договору.

Оскільки зобов`язання за договором щодо сплати суми заборгованості відповідачем виконані не були, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача 165 710,40 грн основного боргу, 9 926,05 грн інфляційних втрат, 2 218,59 грн трьох відсотків річних та 23 977,18 грн пені.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Стаття 11 ЦК України відносить до підстав виникнення цивільних прав і обов`язків завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України (в редакції, чинній станом на момент укладання Договору) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 2 статті 760 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За змістом ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Частинами 1, 5 та 6 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Разом з тим, частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З викладеного вище вбачається, що основними ознаками договору найму є, зокрема, його предмет, яким є певне майно (річ, сукупність речей, майнові права); тимчасовість (тобто цей договір укладається на строк, встановлений за домовленістю сторін і зазначений у договорі); наявність орендної плати, яка зазвичай вноситься щомісячно; передача майна лише у тимчасове користування наймача, при цьому право власності до нього не переходить, і після припинення договору оренди наймач зобов`язаний повернути предмет договору оренди наймодавцю.

У свою чергу, основними ознаками договору про надання послуг є те, що предметом такого договору є послуга, результат якої є завжди немайновим, хоча може мати речову форму; послуга невіддільна від джерела, тісно пов`язана з особою виконавця та процесом її надання; послугу неможливо зберігати, тобто вона існує лише на той час, коли надається; надання й споживання послуги відбуваються одночасно, тобто послуга споживається в процесі її надання.

З огляду на викладене суд зазначає, що за своєю правовою природою спірний договір є договором найму майнових прав, оскільки предметом договору є передача стороною-1 за плату та на певний строк стороні-2 майнових прав на експлуатацію, утримання та облаштування майданчику для паркування транспортних засобів з метою ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів. Аналогічних висновків щодо визначення правової природи договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, дійшов господарський суд при розгляді справ № 910/8413/17 та № 910/10470/19. А тому доводи апелянта про те, що спірний договір є договором оренди комунального майна, відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що рішенням Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 "Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX", відповідно до статей 327, 726, 762 Цивільного кодексу України, статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законів України "Про столицю України - місто-герой Київ", «Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з метою забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану Київська міська рада вирішила:

1. Встановити, що на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

1.3. У сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва:

1.3.1. власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

1.3.2. власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

У подальшому, рішення Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 "Про відновлення роботи автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності" (пункт 5) вирішено виключити пункти 1.3.1 та 1.3.2 з рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592. Згідно з пунктом 7 рішення Київської міської ради від 14.05.2022 №4577/4618, це рішення набирає чинності з 16.05.2022.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Київською міською радою рішення від 30.03.2022 № 4551/4592, відповідач, як суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності з укладеним договором з комунальним підприємством "Київтранспарксервіс", був звільнений від оплати за користування відведеним майданчиком для платного паркування транспортних засобів до прийняття Київською міською радою рішення від 14.05.2022 № 4577/4618.

Разом з цим, помилковим є посилання апелянта на п. 1.2 рішенням Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (з урахуванням змін, внесених рішення Київської міської ради від 15.04.2022 №4569/4610 від 15.04.2022), що стосується оренди комунального майна територіальної громади міста Києва, оскільки, зазначений пункт рішення не є релевантним до правовідносин сторін в даному спорі та на вказані відносини не поширюється, оскільки відсутні правовідносини оренди комунального майна.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів щодо невірності розрахунку основного боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені. Контррозрахунку ні до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

А тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про часткову обґрунтованість позовних вимог, а саме в розмірі: 165 710,40 грн основного боргу, 9 926,05 грн інфляційних втрат, 2 218,59 грн 3% річних та 23 236,96 грн пені.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі фактично спрямовані на переоцінку обставин справи, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані та такі, що не спростовують вищевстановленого.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про часткову обґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТІКАН" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 у справі № 910/1042/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2023 у справі № 910/1042/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/1042/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич