РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2023Справа № 910/14762/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/14762/22

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про стягнення 36 438,66 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна поліція України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення 36 438,66 грн пені, нарахованої за порушення відповідачем строку виконання взятого на себе зобов`язання за договором про закупівлю №189НП про закупівлю капелюхів та головних уборів (кашкетів) від 23.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14762/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

09.03.2023 відповідачем до суду було подано клопотання про зменшення неустойки у порядку ст. 233 ГК України.

17.04.2023 відповідачем до суду були подані письмові пояснення у справі.

28.04.2023 позивачем до суду були подані заперечення у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.07.2021 між Національною поліцією України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник) укладено договір №189НП про закупівлю капелюхів та головних уборів (кашкет) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18440000-5), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю кашкети (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток №1 до договору) і розмірах товару (додаток №2 до договору).

Місце виконання договору: в частині поставки товару - вулиця Святошинська, 27, місто Київ, стосовно інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вулиця Богомольця, 10, місто Київ, 01601 (п. 1.5 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з пунктом 2.2 цього договору, ТУ У 14.1-7:2016 (зі змінами) (додаток №3 до договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товарів.

За умовами пункту 3.1 договору його ціна становить 1 463 400,00 грн, у тому числі ПДВ - 243 900,00 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є накладна (накладна повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати специфікації товару (додаток №1 до договору), підписаний уповноваженими особами сторін.

Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати укладення договору за адресою покупця у місті Києві (вулиця Святошинська, 27, місто Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної.

У п. 5.5 договору сторони погодили, що право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник.

Пунктом 8.3.1 договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого пунктом 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно з умовами договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 13.1 договору).

Згідно зі специфікацією товару, що є додатком №1 до договору, поставці підлягає кашкет ТУ У 14.1-7:2016 (зі змінами) у кількості 2 500 шт. за ціною 487,80 грн (без ПДВ) за одиницю.

На виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу обумовлений товар згідно з видатковими накладними від 14.09.2021 №РН-09/14/01 на суму 439 020,00 грн, від 21.09.2021 №РН-09/22/05 на суму 1 024 380,00 грн.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив, що товар був поставлений відповідачем з порушенням строку, визначено п. 5.1 договору, а саме: партія товару за видатковою №РН-09/14/01 від 14.09.2021 на суму 439 020,00 грн з простроченням терміну поставки на 20 днів (з 26.08.2021 по 14.09.2021), партія товару за видатковою №РН-09/22/05 від 21.09.2021 на суму 1 024 380,00 грн з простроченням терміну поставки на 27 днів (з 26.08.2021 по 21.09.2021).

У зв`язку з вказаною обставиною позивач пред`явив відповідачу претензію вих. №5751/26/3-2021 від 18.11.2021 з вимогою сплатити штрафні санкції в сумі 36 438,66 грн за порушення строку поставки, яка була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Наведене слугувало підставою звернення Національної поліції України з даним позовом до суду.

У свою чергу відповідач наполягає на тому, що у задоволенні позову в частині стягнення 1 461,40 грн пені слід відмовити, оскільки виконаний Національною поліцією України розрахунок останньої не відповідає приписам ч. 2 ст. 251, ст. 253, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 549 ЦК України, позаяк до періоду нарахування включені й дати (дні) фактичної поставки товару відповідачем - 14.09.2021 та 21.09.2021. Стосовно стягнення решти із заявленої суми пені - 34 975,26 грн, відповідач просить суд, застосувавши положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшити розмір останньої на 90%, тобто до 3 497,52 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір №189НП від 23.07.2021 за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України закріплений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У силу ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як уже зазначалося, у п. 5.1 договору сторони погодили обов`язок постачальника здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати укладення договору за адресою покупця у місті Києві (вулиця Святошинська, 27, місто Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Враховуючи, що договір було укладено 23.07.2021, то товар мав бути поставлений відповідачем у строк до 25.08.2021 включно, як про те цілком обґрунтовано стверджує позивач.

Разом з тим, судом встановлено, що наявними у матеріалах справи видатковими накладними №РН-09/14/01 і №РН-09/22/05 підтверджується здійснення відповідачем поставки обумовленого товару лише 14.09.2021 на суму 439 020,00 грн та 21.09.2021 на суму 1 024 380,00 грн, тобто з порушенням узгодженого сторонами строку.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого пунктом 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно з умовами договору.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт здійснення відповідачем поставки замовленого товару з порушенням строку, визначеного п. 5.1 договору, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з ТОВ "МІК" пені, нарахованої на підставі п. 9.2 договору, є обґрунтованою та правомірною.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені за кожною з видаткових накладних №РН-09/14/01 від 14.09.2021 та №РН-09/22/05 від 21.09.2021 окремо, виходячи із заявлених позивачем періодів нарахування з 26.08.2021 по 14.09.2021 та з 26.08.2021 по 21.09.2021, відповідно, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, а тому позов про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 36 438,66 грн підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про неправомірність включення позивачем до заявлених періодів нарахування пені дат (днів) фактичної поставки товару - 14.09.2021 та 21.09.2021, судом відхиляються з огляду на таке.

Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №322/1178/17 зазначено, що вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Як уже зазначалося, у п. 9.2 договору сторони погодили, що день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого пунктом 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно з умовами договору.

Отже, твердження відповідача про неправомірність включення позивачем до заявлених періодів нарахування пені дат (днів) фактичної поставки товару зроблене без урахування положень п. 9.2 договору, а тому не спроможне спростувати правомірності та обґрунтованості виконаного позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені.

Посилання відповідача на пункти 10.1, 10.3, 10.4 договору, якими передбачено, що постачальник повинен надати покупцю забезпечення виконання цього договору у виді безвідкличної, безумовної електронної банківської гарантії із зобов`язаннями банка-гаранта у разі порушення постачальником строку поставки товару на 10 або більше днів перерахувати кошти у сумі 14 634,00 грн, що становить 1% від ціни договору, бенефіціару (покупцю), не може мати своїм наслідком відмову у даному позові про стягнення пені, як на тому помилково наполягає відповідач, оскільки сторони зобов`язання не обмежені в праві передбачати одразу декілька видів забезпе чення одночасно.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90% до суми 3 497,52 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Водночас ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність (або відсутність) у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого вона підлягає зменшенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Так, в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру пені на 90% відповідач зазначає, що ТОВ "МІК", як стратегічне підприємство відсічі збройної агресії російської федерації проти України, виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, зокрема, щодо виготовлення форменого одягу. Відповідач, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань і здійснює витрати для господарської діяльності без отримання попередніх оплат від замовників.

До того ж, аргументуючи заявлене клопотання, відповідач послався і на втрату 4 виробничих об`єктів внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що негативно позначилося на можливості повноцінного ведення господарської діяльності відповідачем.

Крім цього, відповідач вказує на те, що прострочення поставки товару за договором має винятковий характер, адже в період його виконання відповідач виконував значний обсяг інших замовлень для державних потреб, оскільки було укладено 125 контрактів, за якими поставка товару була здійснена без прострочень, так як ніхто з замовників не пред`являв до ТОВ "МІК" претензій по виконанню договорів в аналогічний період.

Також скаржник звертає увагу суду на те, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки, а отже незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для Національної поліції України та не порушили майнові інтереси позивача.

Оцінюючи доводи відповідача за правилами ст. ст. 73, 74, 86 ГПК України, враховуючи при цьому інтереси обох сторін і виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд зазначає, що:

- спірна поставка товару мала місце у 2021 році і погоджений сторонами строк виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання сплив ще 25.08.2021, а тому розпочата 24.02.2022 і триваюча станом на сьогодні військова агресія російської федерації проти України не може розглядатися як причина, котра призвела до унеможливлення виконання Товариством взятого на себе зобов`язання за договором у встановлений останнім строк;

- сам по собі факт подальшого укладення відповідачем у 2022 - 2023 роках ряду договорів щодо виготовлення форменого одягу для задоволення потреб ЗСУ та інших військових формувань, на переконання суду, не є самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки буде мати своїм наслідком цілковите нівелювання мети існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін;

- враховуючи, що відповідач здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, то укладаючи договір зі строком поставки товару протягом 30 календарних днів включно за дати укладення договору, він погодився з вказаним строком виконання та, відповідно, повинен був об`єктивно оцінити свою можливість виконання обумовленого зобов`язання у такий строк;

- суд звертає увагу відповідача на те, що важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів. Таким чином, сама по собі неприбутковість фінансового стану відповідача, на яку він посилається, не може розглядатися як та виняткова обставина, з якою пов`язується реалізація судом права на зменшення неустойки, позаяк майновий стан боржника є наслідком його господарської діяльності, а також наслідком його власного комерційного розрахунку та ризику;

- посилання відповідача на те, що прострочення поставки товару за договором має винятковий характер з огляду на відсутність зауважень щодо строку поставки товару по інших договорах є відверто недобросовісним, адже в провадженні Господарського суду міста Києва перебували справи, зокрема, №910/5436/22, №910/9633/22, №910/9634/22, 910/10286/22, предметом судового розгляду у яких були заявлені вимоги до ТОВ "МІК" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов щодо строків поставки товару;

- суд також відзначає, що сума пені у даній справі дорівнює 36 438,66 грн, а ціна договору - 1 463 400,00 грн, що свідчить про дотримання принципів співрозмірності та пропорційності, як і про відсутність підстав для зменшення пені судом, позаяк у даному випадку пеня не є надмірним тягарем для відповідача і не може розглядатися як джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем;

- на переконання суду, за встановлених обставин задоволення клопотання про зменшення розміру пені на 90% фактично буде тотожним звільненню відповідача від її сплати, що не відповідає наведеним вище правовим нормам, судовій практиці та умовам укладеного між сторонами договору;

- оцінюючи баланс інтересів сторін, судом враховано й те, що порушення строків виконання умов договору у даному випадку мало значний вплив на ефективність обороноздатності держави та на репутацію Національної поліції України вцілому.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує відсутність у даному конкретному випадку тих виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання відповідача судом відмовлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 36 438,66 грн пені.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у силу ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, місто Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 69-А; ідентифікаційний код 30105738) на користь Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10; ідентифікаційний код 40108578) 36 438 (тридцять шість тисяч чотириста тридцять вісім) грн 66 коп пені та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.08.2023.

СуддяЛітвінова М.Є.