ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 922/2993/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача -товариства з обмеженою відповідальністю "Гловоапп Україна" (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Василенко Т. (адвокат),

відповідача-1 - адвоката Донця Артема Анатолійовича (далі - ОСОБА_1, відповідач-1) - Лебедєв Д.В. (адвокат),

відповідача-2 - адвокатського об`єднання "Донець і партнери" (далі - Об`єднання, відповідач-2) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 (головуючий - суддя Ольшанченко В.І.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 (головуючий - суддя Гетьман Р.А., судді - Склярук О.І., Терещенко О.І., )

у справі №922/2993/21

за позовом Товариства

до1) ОСОБА_1 ,

2) Об`єднання

про захист ділової репутації та стягнення 150 000 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для спростування інформації, розповсюдженої відповідачами.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та Об`єднання, в якому просило про таке:

- визнати недостовірною та такою, що порушує право Товариства на недоторканність ділової репутації інформацію, поширену ОСОБА_1 у публікації за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1

" ІНФОРМАЦІЯ_7";

"Шукаємо свідків, які готові виступити в суді і розкрити подробиці схеми ухилення компанії глово від виконання вимог податкового та трудового законодавства. Конфіденційність гарантуємо!";

"В першому коментарі посилання на відео, яке роз`яснює що відбувається, і чому європейська компанія в Україні (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку " Glovo ") діє не по-європейськи";

"За жовтими яскравими рюкзаками, які ми зустрічаємо щодня, сховані люди, обличчя яких ми часто навіть не помічаємо. Люди, які так само, майже щодня стають жертвами застарілого законодавства та безвідповідальності компанії, бренд якої везуть на своїх плечах (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку " Glovo ")";

"Проте, попри всі небезпеки, компанія (за контекстом -- компанія, яка використовує торгову марку " Glovo ") влаштовує працівників неофіційно, називаючи їх просто користувачами програмного забезпечення, але аж ніяк не працівниками компанії. Це означає, що працівникам не надають жодного страхування чи компенсацій у разі виникнення надзвичайних ситуацій. Виглядає так, що гловери для компанії не люди, а звичайний ресурс. Якщо щось станеться - ти сам на сам з проблемами, а компанія від тебе відвернеться";

"Нам відомо безліч трагічних історій, жертвами яких стали кур`єри Glovo, однак, коли до нас звернувся ОСОБА_2 ми не змогли залишитись осторонь і вирішили боротися за відновлення справедливості.

В боротьбі за правду і справедливість, ми шукаємо свідків які можуть розповісти, як працює Глово. Тож якщо ви готові - просимо звернутися до нас будь-яким зручним способом";

"Серед кур`єрів існує дуже умовна і звісно, неофіційна статистика: ДТП - щодня, смертність - близько 20 осіб на рік";

- визнати недостовірною та такою, що порушує право Товариства на недоторканність ділової репутації інформацію, поширену Об`єднанням у публікації за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_6: "За жовтими яскравими рюкзаками , які ми зустрічаємо щодня, сховані люди, обличчя яких ми часто навіть не помічаємо. Люди, які так само, майже щодня стають жертвами застарілого законодавства та безвідповідальності компанії, бренд якої везуть на своїх плечах (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку " Glovo ")";

"Проте, попри всі небезпеки, компанія (за контекстом -- компанія, яка використовує торгову марку " Glovo ") влаштовує працівників неофіційно, називаючи їх просто користувачами програмного забезпечення, але аж ніяк не працівниками компанії. Це означає, що працівникам не надають жодного страхування чи компенсацій у разі виникнення надзвичайних ситуацій. Виглядає так, що гловери для компанії не люди, а звичайний ресурс. Якщо щось станеться - ти сам на сам з проблемами, а компанія від тебе відвернеться";

"Нам відомо безліч трагічних історій, жертвами яких стали кур`єри Glovo, однак, коли до нас звернувся ОСОБА_2 ми не змогли залишитись осторонь і вирішили боротися за відновлення справедливості.

В боротьбі за правду і справедливість, ми шукаємо свідків які можуть розповісти, як працює Глово. Тож якщо ви готові - просимо звернутися до нас будь-яким зручним способом";

"Серед кур`єрів існує дуже умовна і, звісно, неофіційна статистика: ДТП - щодня, смертність - близько 20 осіб на рік";

- зобов`язати ОСОБА_1 протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію про Товариство, поширену ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook у публікації під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_7 " за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом розміщення на офіційній Facebook-сторінці ОСОБА_1 (доступна за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком "Спростування поширеної недостовірної інформації про Glovo ";

- зобов`язати Об`єднання протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію про Товариство, поширену Об`єднанням в соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_5 " ІНФОРМАЦІЯ_7 " за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом розміщення на офіційній Facebook-сторінці Об`єднання (доступна за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8) вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком "Спростування поширеної недостовірної інформації про Glovo";

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Об`єднання на користь Товариства компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 150 000 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн, відшкодування витрат на проведення лінгвістичної експертизи в розмірі 14 000 грн, відшкодування витрат на проведення комп`ютерної експертизи (фіксації інформації) в розмірі 5 500 грн, відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 11 350 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами (авторами спірної публікації) в мережі Інтернет поширено недостовірну інформацію, яка принижує ділову репутацію позивача та дискредитує останнього.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.11.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 у справі №922/2993/21, у задоволенні позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 11.11.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 у справі №922/2993/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі у новій редакції на виконання ухвали Верховного Суду скаржник вказує, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку із неправильним застосуванням апеляційним судом норм права без врахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах:

- частини четвертої та шостої статті 277, частини другої статті 302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 74 ГПК України в контексті того, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що тягар доказування недостовірної негативної інформації покладено на позивача, так як вказане твердження у подібній категорії справ є презумпцією, яка підлягає спростуванню відповідачем;

- частини другої статті 320 ЦК України та статті 30 Закону України "Про інформацію" в контексті того, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що позивач просив суд спростувати інформацію, яку можна перевірити на підставі фактичних даних, а відтак яка не є оціночним судженням автора (зокрема, але не виключно, фактичні недостовірні ствердження відповідача про те, що Товариство нібито використовує "схеми ухилення … від виконання вимог податкового та трудового законодавства" та "влаштовує працівників неофіційно");

- пункту 14.1.40 Податкового кодексу України та статті 94 ЦК України в контексті того, що судами першої та апеляційної інстанції не правильно розтлумачено предмет спору та хибно вказано, що позивач звернувся за захистом "гудвілу" (а не "ділової репутації") та не довів його наявності в бухгалтерському обліку, що виключає можливість надання позивачу захисту такого активу. Даний висновок є неправильним, оскільки "ділова репутація" (за захистом якої насправді звернувся позивач) не підлягає оцінці та не підлягає бухгалтерському обліку.

4.2. Скаржник зазначає, що попередні судові інстанції не врахували правові висновки з аналогічних справ, які викладені у постановах Верховного Суду:

- від 07.06.2022 у справі №910/4430/21, що недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією і саме на відповідача у такій категорії спорів покладено обов`язок довести її достовірність. Позивач має право, а не обов`язок подати докази недостовірності поширеної інформації та повинен довести тільки факт її поширення відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача;

- від 20.11.2019 у справі №910/7978/18, від 03.09.2019 у справі №920/593/18, від 18.03.2020 у справі №910/8347/19, від 11.02.2021 у справі №917/527/18, від 18.03.2021 у справі №910/12445/19, від 07.04.2021 у справі №910/1255/20, викладена послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження та суб`єкта доказування у цій категорії справ при застосуванні положень статті 277 ЦК України;

- від 20.07.2022 №490/997/19, від 18.11.2020 №303/7289/17, від 27.05.2020 у справі №216/739/17 щодо того на кого покладено доказування у подібних справах при оскарженні поширеної інформації у мережі "Facebook";

- від 14.03.2023 у справі №903/5/22, від 14.09.2022 у справі №947/26115/20 щодо розмежування інформації, яка порушує ділову репутацію та інформації, яка не підлягає спростуванню; від 02.07.2020 у справі №910/11621/16, від 22.05.2019 у справі №910/16330/17 щодо ототожнення судами попередніх інстанцій поняття "гудвіл" і "ділова репутація" з необхідністю відображення такого активу у бухгалтерському обліку.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

5.2. Від відповідача-2 відзив на касаційну скаргу до Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство діє в Україні як франчайзі іспанської компанії Glovoapp23, S.L. на підставі Угоди про франшизу від 01.10.2019 (далі - Угода).

6.1.1. Відповідно до пункту 1 Угоди (предмет угоди) франшизодавець (іспанська компанія Glovoapp23, S.L.) зобов`язується надати франшизоотримувачу на користь останнього протягом строку дії цієї Угоди та за умови дотримання передбачених нею конкретних умов: (і) послугу доступу до платформи, а також право на використання торгової марки та торгової назви, зазначених у додатку ІІ, з метою здійснення своєї діяльності; (іі) технічну інформацію або Ноу-хау, розроблені франшизодавцем; та (ііі) постійно надавати франшизоотримувачу технологічну, комерційну та технічну допомоги, а також певні послуги підтримки на час дії Угоди.

6.1.2. Згідно з додатком ІІ Угоди, іспанська компанія Glovoapp 23, S.L. є власником, з-поміж інших, комбінованого знаку для товарів та послуг « Glovo » (номер міжнародної реєстрації знаку для товарів та послуг - 1412099), дата реєстрації - 23 квітня 2018 року, строк дії - по 23 квітня 2028 року.

6.1.3. Позивач має право на використання на території України міжнародного знаку для товарів та послуг Glovo.

6.2. Судами першої та апеляційної інстанцій вказано, що як зазначає у позові Товариство та не заперечується відповідачем-1, 14.05.2021 адвокат ОСОБА_1 поширив в мережі Інтернет шляхом опублікування на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_9), яка доступна широкому загалу, повідомлення (пост) такого змісту (повідомлення розміщене за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10):

« ІНФОРМАЦІЯ_7.

Шукаємо свідків, які готові виступити в суді і розкрити подробиці схеми ухилення компанії Глово від виконання вимог податкового та трудового законодавства. Конфіденційність гарантуємо!

В першому коментарі посилання на відео, яке роз`яснює що відбувається, і чому європейська компанія в Україні діє не по-європейськи. Чому у будь-якій біді Глово завжди від тебе відвернеться і залишить сам на сам.

Зверніть увагу, Міністерство соціальної політики України Державна служба України з питань праці Головне управління Держпраці у Харківській області Головне управління Держпраці у Київській області, ОСОБА_3.

За жовтими яскравими рюкзаками, які ми зустрічаємо щодня, сховані люди, обличчя яких ми часто навіть не помічаємо. Люди, які так само, майже щодня стають жертвами застарілого законодавства та безвідповідальності компанії, бренд якої везуть на своїх плечах.

Більшість робочого часу кур`єри перебувають у постійному русі, курсуючи містом, перебуваючи в небезпеці потрапити в дорожньо-транспортну пригоду. Серед кур`єрів існує дуже умовна і, звісно, неофіційна статистика: ДТП - щодня, смертність - близько 20 осіб на рік. Причин безліч: халатність учасників дорожнього руху, непристосована для руху велосипедистів інфраструктура або проблемні ділянки на дорозі. Крім того, кур`єру необхідно працювати за будь-якої погоди, будь то ожеледиця, дощ, сніг чи туман.

Здавалося б, кур`єри, які виконують важку роботу та регулярно стикаються з ризиками, мають бути додатково захищеними. Проте, попри всі небезпеки, компанія влаштовує працівників неофіційно, називаючи їх просто користувачами програмного забезпечення, але аж ніяк не працівниками компанії. Це означає, що працівникам не надають жодного страхування чи компенсацій у разі виникнення надзвичайних ситуацій. Виглядає так, що гловери для компанії не люди, а звичайний ресурс. Якщо щось станеться - ти сам на сам з проблемами, а компанія від тебе відвернеться.

Нам відомо безліч трагічних історій, жертвами яких стали кур`єри Glovo, однак, коли до нас звернувся (ОСОБА_2 ми нe змогли залишитись осторонь і вирішили боротися за відновлення справедливості.

В боротьбі за правду і справедливість, ми шукаємо свідків які можуть розповісти, як працює Глово. Тож якщо ви готові - просимо звернутися до нас будь-яким зручним способом.

І звісно нагадуємо законодавцю, що його обов`язок створювати законодавчу базу, яка покликана ефективно захищати людей, а поки цього не станеться - країна отримуватиме все нові й нові жертви, серед яких молоде, талановите майбутнє)» (далі разом - публікація).

6.2.1. При цьому, як зазначає позивач і не заперечується відповідачами, автором перших чотирьох абзаців публікації є відповідач-1, а 5 - 10 абзаци публікації первісно опубліковані на офіційній Facebook-сторінці Об`єднання (ІНФОРМАЦІЯ_8) 14.05.2021 (посилання на первісну публікацію відповідача-2 в Facebook: ІНФОРМАЦІЯ_3).

6.3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторінка в соціальній мережі Facebook, яка доступна широкому загалу за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 належить саме відповідачу-1, що підтверджується роздруківкою із Єдиного реєстру адвокатів України, яка міститься в матеріалах справи.

6.4. На підтвердження фіксування змісту публікації в соціальній мережі Facebook до позовної заяви додано висновок експерта №75/21 щодо інформації оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет від 16.06.2021, складений судовим експертом першого кваліфікаційного класу Центру судових експертиз «Альтернатива» (далі - ЦСЕ «Альтернатива») Усковим Кирилом Юрійовичем, відповідно до якого зміст веб-сторінки за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 та медіаматеріал, на який є посилання зі сторінки (ІНФОРМАЦІЯ_11), додаються до висновку у додатках: Б, В - сторінки у друкованому вигляді; А - у електронному вигляді (знімки головного вікна браузера та відеозапис).

6.5. Позивачем 24.06.2021 отримано висновок експерта ЦСЕ «Альтернатива» Фраймович Людмили Володимирівни від 24.06.2021 №76/21 за результатами проведення семантико-текстуального дослідження (далі - Висновок №76/21), згідно з яким:

"1. Текст посту у соціальній мережі «Facebook», розміщеного за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10, містить висловлювання, в яких наявна негативна інформація щодо компанії, яка використовує торгову марку « Glovo » (Самі висловлювання наведено у п. 1 дослідницької частини Висновку).

Відповідно до п. 1 дослідницької частини висновку експерта №76/21 цими висловлюваннями є:

1.1. «ІНФОРМАЦІЯ_7 (заголовок публікації);

1.2. «Шукаємо свідків, які готові виступити в суді і розкрити подробиці схеми ухилення компанії глово від виконання вимог податкового та трудового законодавства. Конфіденційність гарантуємо!»;

1.3. «В першому коментарі посилання на відео, яке роз`яснює що відбувається, і чому європейська компанія в Україні (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку « Glovo ») діє не по-європейськи.»;

1.4. «За жовтими яскравими рюкзаками, які ми зустрічаємо щодня, сховані люди, обличчя яких ми часто навіть не помічаємо. Люди, які так само, майже щодня стають жертвами застарілого законодавства та безвідповідальності компанії, бренд якої везуть на своїх плечах (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку «Glovo»).»;

1.5. «Проте, попри всі небезпеки, компанія (за контекстом - компанія, яка використовує торгову марку « Glovo ») влаштовує працівників неофіційно, називаючи їх просто користувачами програмного забезпечення, але аж ніяк не працівниками компанії. Це означає, що працівникам не надають жодного страхування чи компенсацій у разі виникнення надзвичайних ситуацій.

Виглядає так, що гловери для компанії не люди, а звичайний ресурс. Якщо щось станеться - ти сам на сам з проблемами, а компанія від тебе відвернеться»;

1.6. «Нам відомо безліч трагічних історій, жертвами яких стали кур`єри Glovo, однак, коли до нас звернувся ОСОБА_2 ми не змогли залишитись осторонь і вирішили боротися за відновлення справедливості.

В боротьбі за правду і справедливість, ми шукаємо свідків які можуть розповісти, як працює Глово. Тож якщо ви готові - просимо звернутися до нас будь-яким зручним способом».

2. Висловлювання негативного характеру щодо компанії, яка використовує торгову марку « Glovo », наявні у тексті посту у соціальній мережі «Facebook», розміщеного за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_10, викладені у формі фактичних тверджень".

6.6. Також Товариство у позовній заяві вказує, що:

- заснований у 2015 році в Барселоні сервіс Glovo - одна з передових технологічних платформ, яка уможливлює організацію надання послуг з доставки. На цей час сервіс Glovo присутній у 22 країнах. В Україні сервіс оперує використовуючи послуги позивача починаючи з 2018 року, вже присутній у 31 місті та має більше 3000 підключених партнерів. Glovo має потужну ІТ-інфраструктуру, її діяльність опосередковано впливає на економічний розвиток ІТ галузі в Україні. Успішна робота сервісу значно залежить від розвитку інфраструктури міст та, зокрема, транспортної інфраструктури, адже збільшення кількості доставок матиме наслідком підвищенням кількості двоколісного та автотранспорту на дорогах;

- з 2020 року позивач є великим платником податків, присутність якого має не аби який вплив на економіку України. Зокрема, Товариство включено до Реєстру великих платників податків на 2021 рік, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 25.09.2020 №520;

- у процесі господарської діяльності позивача в Україні останній в повній мірі дотримується вимог податкового, трудового та іншого застосовного законодавства і аж ніяк не ухиляється «від виконання вимог податкового та трудового законодавства», як про це неправдиво ствердив адвокат ОСОБА_1;

- опублікована та поширена відповідачами інформація про те, що позивач нібито використовує «схеми ухилення … від виконання вимог податкового та трудового законодавства», «влаштовує працівників неофіційно, називаючи їх просто користувачами програмного забезпечення, але аж ніяк не працівниками компанії» є ствердженням фактів вчинення Товариством порушень трудового та податкового законодавства, що є неприпустимим для міжнародної технологічної компанії, яка уважно ставиться до дотримання вимог законодавства та захисту прав працівників та користувачів додатку Glovo;

- заперечує інформацію про те, що серед кур`єрів Glovo «смертність - близько 20 осіб на рік», оскільки з 2018 року, тобто з моменту запуску сервісу Glovo в Україні, серед кур`єрів Glovo всього мало місце два летальні випадки;

- інформація у публікації сформульована відповідачами способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації публікація не містить критики або оцінки дій, виражена у формі твердження конкретних фактів (обставин), яких насправді ніколи не існувало;

- відповідачі, розмістивши публікацію, здійснили поширення інформації про позивача, а саме вказали, що позивач, як компанія, яка використовує торгову марку « Glovo »: 1) доставляє «смерть»; 2) використовує «схеми ухилення … від виконання вимог податкового та трудового законодавства»; 3) «влаштовує працівників неофіційно»;

- на думку позивача, вказана інформація формує негативне враження суспільства про Glovo, позбавляючи при цьому суспільство можливості самостійно надати оцінку та скласти особисте та незалежне враження стосовно позивача, що порушує право Товариства на недоторканність ділової репутації, гарантоване статтею 94 ЦК України.

6.7. Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов таких висновків:

- позивачем не доведено, що висловлення відповідачів є твердженнями про факти, тобто такі висловлювання, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності чи недостовірності. Тому з огляду на характер висловлювань відповідачів, а також враховуючи відсутність доказів з боку позивача на користь протилежного, суд вважає, що у висловлюваннях відповідачів мають місце оціночні судження;

- думка не була висловлена відповідачами в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могла б принизити ділову репутацію позивача, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною викладеної інформації;

- оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявної у нього позитивної ділової репутації як активу, ним не доведено наявність у нього порушеного права;

- позивач не надав доказів наявності шкоди, протиправності діяння відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, а також вини останніх в її заподіянні. З огляду на зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням встановлення відсутності порушеного права позивача, що могло б потягнути завдання позивачу моральних страждань, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000 грн.

6.8. Суд апеляційної інстанції, аналізуючи вислови [позивач, як компанія, яка використовує торгову марку «Glovo»: 1) доставляє «смерть»; 2) використовує «схеми ухилення … від виконання вимог податкового та трудового законодавства»; 3) «влаштовує працівників неофіційно»], зазначив, що вони є оціночним судженням, оскільки в них відсутня будь-яка конкретизація, а також критерії по яким можна стверджувати, що це недостовірна інформація.

6.9. Дослідивши матеріали справи з метою вирішення питання, чи поширення інформації, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів що відомості (дані), з приводу яких виник спір, є інформацією, що принижує репутацію позивача та не надав доказів того, що внаслідок викладеної інформації відбулося зниження ділової активності позивача у сфері його діяльності, отже не довів негативного впливу інформації, яка містилася в публікації, на його ділову репутацію.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 23.05.2023, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/2993/21 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Від позивача 07.08.2023 на електронну адресу Суду надійшли письмові пояснення щодо розмежувань понять «Ділова репутація юридичної особи» та «інформація, яка не підлягає спростуванню», які підписані кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП) 05.08.2023. Підпис КЕП перевірено і підтверджено протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 07.08.2023.

7.3. Від відповідача-1 через "Електронний суд" 11.08.2023 надійшли письмові пояснення по справі.

7.4. Протокольною ухвалою від 15.08.2023 Суд долучив вказані у пунктах 7.2 та 7.3 цієї постанови пояснення до матеріалів справи на підставі статті 42 ГПК України та оцінюються у межах статті 300 ГПК України.

7.5. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.6. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.7. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Скаржник, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавствам Касаційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №915/296/20 (один і той же суб`єкт оскарження, підстави оскарження незаконного поділу запитуваної інформації по блоках без обґрунтування таких причин, порушення норм антимонопольного законодавства).

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.5. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Таким чином, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.13. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.15. Предметом розгляду у даній справі є визнання недостовірною та такою, що порушує право Товариства на недоторканність ділової репутації інформацію, поширену відповідачами у мережі Інтернет (facebok), зобов`язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію про Товариство та стягнення моральної шкоди.

8.16. У свою чергу, у справах означених скаржником (№910/4430/21, №910/7978/18, №920/593/18, №910/8347/19, №917/527/18, №910/12445/19, №910/1255/20, №303/7289/17, №216/739/17, №903/5/22, №947/26115/20) предметом розгляду є захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, яка поширена, зокрема, у мережі Інтернет.

8.17. Таким чином, враховуючи предмети спору (захист ділової репутації), підстави позову (поширення інформації, зокрема, у мережі Інтернет), а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (зокрема, стаття 277 ЦК України), зазначені справи є релевантними, та, ураховуючи змістовний критерій є подібними.

8.18. Верховний Суд виходить з того, що право на захист честі, гідності і ділової репутації - один з основних способів захисту Конституційних прав людини на недоторканність особистого життя. Кожен має право захищати честь, гідність і ділову репутацію в суді, крім того Конституція України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе або членів своєї сім`ї.

8.19. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб (стаття 68 Конституції України).

8.20. Здійснення свобод, зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, передбачених статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

8.21. Тобто, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

8.22. При вирішенні справ про захист ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

8.23. Відповідно до частини першої статті 200 ЦК України та статті 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

8.24. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

8.25. Відповідно до частини першої статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Цивільного кодексу України.

8.26. За змістом частини першої статті 201 ЦК України ділова репутація належить до особистого немайнового блага, яке охороняється цивільним законодавством.

8.27. Згідно з частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

8.28. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

8.29. За змістом статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

8.30. Отже, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до частини першої статті 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до частини першої статті 299 ЦК України.

8.31. Верховний Суд неодноразово та послідовно викладав правову позицію щодо юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист, зокрема ділової репутації юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації.

8.32. Так, у пункті 6.12 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20, зокрема, вказано, що: юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

8.33. У постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі №910/5117/17 зазначено, висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

8.34. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

8.35. Верховний Суд виходить з того, що під негативною інформацією, зокрема, можна вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право особи на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

8.36. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних, даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

8.37. Тобто, на думку Верховного Суду, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

8.38. Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням [близький за змістом висновок викладений у низці постанов Верховного Суду, зокрема, й у постановах Верховного Суду від 04.08.2020 у справі №903/927/19, від 21.01.2021 у справі №910/9397/18].

8.39. Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

8.40. Верховний Суд зазначає, що згідно з частинами першою та третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.41. Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

8.42. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

8.43. При цьому, відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

8.44. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

8.45. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

8.46. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

8.47. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.48. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.49. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

8.50. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17].

8.51. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди першої та апеляційної інстанції фактично повністю поклали тягар доказування саме на позивача.

8.52. Також, слід зазначити, що оскаржувані судові рішення містять загальні висновки про те, що позивач не довів тієї обставини, що відомості (дані), поширені відповідачами, є інформацією, що принижує репутацію позивача, та не надав доказів того, що внаслідок викладеної інформації відбулося зниження ділової активності позивача у сфері його діяльності, отже, не довів негативного впливу інформації, яка містилася в публікації, на його ділову репутацію.

8.53. Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказали на те, що поширена відповідачами інформація відноситься до оціночних суджень.

8.54. Разом з тим, позивачем подано Висновок №76/21, з якого вбачається, що поширена відповідачами інформація є фактичними твердженнями.

8.55. Відхиляючи вказаний висновок суд першої інстанції виходив, зокрема, з такого:

- Висновок №76/21 не може вважатися висновком судового експерта, оскільки особа, яка його виконувала не попереджалася судом про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України (далі - КК України). А відтак це є висновок фахівця;

- проте, цей висновок не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ по справі, виходячи з такого;

- вказаним висновком вирішується питання про право - віднесення висловлювань відповідачів до фактичних тверджень чи оціночних суджень. В той же час питання права суд має вирішувати самостійно. Теж саме - в контексті визначення характеру поширеної інформації - також зазначав Європейський суд з прав людини ([далі - ЄСПЛ] справа Дмітрієвський проти росії, №42168/06, §113), тому суд відхиляє вказаний доказ як неналежний.

8.56. Верховний Суд дійшов висновку щодо порушення норм процесуального права (статті 76-79, 86, 98, 104 ГПК України) судом першої інстанції в контексті наведеного вище стосовно Висновку №76/21, з огляду на таке.

8.56.1. Як вже зазначалося вище в силу приписів статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

8.56.2. Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки певних фактів і недоліків та/або фактичних тверджень у поширеній відповідачами інформації.

8.56.3. Також, судом першої інстанції не вказано за яких саме міркувань було сформовано висновок про те, що поданий позивачем Висновок №76/21 вирішує питання про право, а саме віднесення висловлювань відповідачів до фактичних тверджень чи оціночних суджень.

8.56.4. Вказаний висновок сформовано в результаті семантико-текстуального дослідження, предметом якого і є вирішення питань про те, чи містить інформація оціночні судження та/або фактичні твердження, чи носить інформація негативний характер.

8.56.5. Так, відповідно до пункту 2.1.2 Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 [далі - Рекомендації], семантико-текстуальною експертизою вирішуються завдання із встановлення змісту понять, лексичного значення слів або словосполучень, використаних у наданих на дослідження текстах або усних повідомленнях (за їх текстовими відтвореннями), їх стилістичної забарвленості, смислового навантаження, характеру інформації, що міститься в них (чи може така інформація розглядатися як образлива, чи містить вона загрозу конкретній особі (особам) тощо), тобто вирішення питань мовленнєвого характеру, не пов`язаних із встановленням фактичних даних про автора.

Об`єктом семантико-текстуальної експертизи може бути як текст (промова), так і його (її) фрагменти, окремі висловлювання, слова, написи, текстові відтворення усного мовлення тощо. Якщо постає завдання здійснити семантико-текстуальну експертизу усномовленнєвого повідомлення (промови, висловлювання), то замовник цієї експертизи разом із цифровим (чи аналоговим) записом промови має надати дослівне текстове відтворення її змісту (стенограму), зроблене власними засобами.

Питання, поставлені перед експертом, вирішуються ним за допомогою спеціальних знань у галузі лінгвістики на основі загальних і окремих норм мови з використанням посібників, академічних наукових праць, словників, довідників та інших наукових джерел.

Експерт у галузі семантико-текстуальної експертизи, не виходячи за межі своїх спеціальних знань (базових та отриманих під час спеціальної підготовки), відповідає на питання про наявність чи відсутність висловлювань, які містять заклики до певних дій (вказується, яких саме дій), погрозу, пропозицію, обіцянку або надання, прийняття, спонукання до надання будь-якої вигоди (вказується, яких саме дій) тощо на основі спеціальних знань у галузі мовознавства. Висновок експерта за результатами таких досліджень не є правовою кваліфікацією, а є констатацією об`єктивного змісту тексту з позиції спеціальних знань у галузі семантико-текстуальних експертних досліджень.

8.56.6. У Рекомендаціях у орієнтовному переліку питань, що вирішуються у межах семантико-текстуальної експертизи, вказано, зокрема, такі:

- чи міститься у тексті, повідомленні, промові інформація позитивного або негативного характеру щодо певної фізичної або юридичної особи;

- чи є висловлювання, в яких міститься інформація негативного характеру щодо певної особи (фізичної або юридичної), фактичними твердженнями або оцінними судженнями.

8.56.7. Водночас, суди першої та апеляційної інстанції не вказали в чому саме Висновок №76/21 суперечить/не відповідає вказаним вище приписам Рекомендацій.

8.56.8. Верховний Суд окремо відзначає, що суди попередніх інстанцій не навели міркувань та аргументів стосовно того, що під час складання Висновку №76/21 експерт не повідомлений/неналежним чином повідомлений/не попереджений/ не обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

8.57. Позивач послідовно вказував на те, що інформація розповсюджена відповідачами містить саме фактичні твердження та носить негативний характер.

8.58. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказували, що позивачем не доведено, що вислови відповідачів є твердженнями про факти, тобто такі висловлювання, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності чи недостовірності, тому з огляду на характер висловлювань відповідачів, а також враховуючи відсутність доказів з боку позивача на користь протилежного, суди виснували, що у висловлюваннях відповідачів мають місце оціночні судження.

8.59. Разом з тим, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи позивача про те, що інформація, яка стосувалася, зокрема, порушення податкового, трудового законодавства Товариством і кількість летальних випадків серед кур`єрів «Glovo» не відповідає дійсності.

8.60. Так само поза увагою судів попередніх інстанцій залишились доводи і відповідачів, які наведені, зокрема, у поширеній інформації стосовно порушення позивачем законодавства та кількості летальних випадків серед кур`єрів, які в силу приписів статті 74 ГПК України мають доводитися саме відповідачами, як особами, що на них посилаються.

8.61. Суд погоджується з тим, що частина третя статті 277 ЦК України (негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного) виключена на підставі Закону України від 27.03.2014 №1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" і не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України.

8.62. Втім, суди, вирішуючи господарський спір, має в першу чергу виходити із закріплених у частині третій статті 2 ГПК України основних засад (принципів) господарського судочинства (зокрема, верховенство права [пункт 1 частини третьої статті 2 ГПК України], рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом [пункт 2 частини третьої статті 2 ГПК України], змагальність сторін [пункт 4 частини третьої статті 2 ГПК України]).

8.63. Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

8.64. Слід зазначити, що під час апеляційного провадження ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.09.2022 задоволено клопотання Товариства про призначення судової семантико-текстуальної експертизи; призначено у справі №922/2993/21 судову семантико-текстуальну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

"1. Чи містить текстовий матеріал, наведений вище, негативну інформацію про юридичну особу та/або юридичних осіб, яка/які здійснюють діяльність в Україні з використання знаку для товарів та послуг «Glovo» та/або схожих знаків для товарів та послуг та/або використовують окремі елементи знаку для товарів та послуг «Glovo» у своєму комерційному найменуванні та/або в найменуванні юридичної особи, в тому числі, на різних мовах? Якщо так, то в яких конкретно висловлюваннях міститься негативна інформація?

2. Якщо текстовий матеріал, наданий для експертного дослідження, містить негативну інформацію про юридичну особу та/або юридичних осіб, яка/які здійснюють діяльність в Україні з використання знаку для товарів та послуг «Glovo» та/або схожих знаків для товарів та послуг та/або використовують окремі елементи знаку для товарів та послуг «Glovo» у своєму комерційному найменуванні та/або в найменуванні юридичної особи, в тому числі, на різних мовах, в якій формі її виражено: твердження чи оціночне судження (критика)?".

8.64.1. Від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України 18.01.2023 на адресу суду апеляційної інстанції надійшов лист з додатками (вх.№716), зокрема, отримано висновок експерта від 09.01.2023 №23002 (далі - Висновок № 23002).

8.64.2. Зі змісту постанови апеляційної інстанції вбачається, що суд стосовно Висновку №23002 фактично вказав лише таке:

"Також колегія суддів підкреслює, що відповідно до ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні".

8.64.3. Разом з тим, вказане вище цитування норми процесуального права не можна вважати мотивованим відхиленням Висновку №23002, враховуючи те, що мотивів відхилення, міркувань з яких виходив суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові не наведено.

8.65. Що ж до Висновку №76/21, то суд апеляційної інстанції взагалі не зазначив жодних мотивів відхилення вказаного висновку.

8.66. Суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не спростував доводів позивача та не усунув порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, про які зазначало Товариство.

8.67. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.68. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.69. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.70. З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.71. Враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права (стаття 76, 86, 102, 236, 237 ГПК України), а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.72. Верховний Суд бере до уваги та вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.73. Слід зазначити, що 18.04.2023 судам апеляційної інстанції прийнято додаткову постанову, відповідно до якої задоволено заяву адвоката Донця А.А. та стягнуто з Товариства судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

8.74. Відповідно до частин першої та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

8.75. Згідно із частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

8.76. Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (підпункти б і в пункту 4 частини першої статті 282 ГПК України).

8.77. Приймаючи 22.03.2023 постанову у справі №922/2993/21, суд апеляційної інстанції лише вирішив питання стосовно розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

8.78. Разом з тим, питання розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу вирішено відповідно судом апеляційної інстанції шляхом прийняття додаткової постанови від 18.04.2023.

8.79. Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

8.80. Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

8.81. Вказана вище правова позиція узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 (пункт 9), Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі №1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі №522/17366/13-ц, від 25.03.2021 у справі №640/15192/19.

8.82. Оскільки, рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 підлягають скасуванню, а справа №922/2993/21 - передачі на новий розгляд, з урахуванням мотивів, викладених вище, то керуючись принципом верховенства права та частиною третьою статті 3 ГПК України, суд дійшов висновку, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 18.04.2023 також підлягає скасуванню.

8.83. ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.84. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.85. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке не було усунуто судом апеляційної інстанції, унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства задовольнити частково, судові рішення (рішення суду першої інстанції від 10.11.2021, постанову суду апеляйної інстанції від 22.03.2023 та додаткову постанову суду апеляційної інстанції) у справі №922/2993/21 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судового збору у справі з дотриманням вимог ГПК України.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гловоапп Україна» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021, постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 у справі №922/2993/21 скасувати.

3. Справу №922/2993/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос