СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Харків справа №917/1580/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий Попков Д.О.
судді Стойка О.В., Істоміна О.А.
секретар судового засідання Лутаєва К.В.
за участю представників:
від позивача не з`явився;
від відповідача не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», м. Лубни Полтавської області
на рішення господарського суду Полтавської області
ухвалене 06.04.2023 у м. Полтаві
у справі №917/1580/22 (суддя Солодюк О.В.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», м. Коростень Житомирської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», м. Лубни Полтавської області
про стягнення 583431,37грн.

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Товариство з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», м.Коростень Житомирської області (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», м. Лубни Полтавської області (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 583431,37грн., у тому числі:

- 374904,06грн. заборгованості з оплати отриманого товару за видатковими накладними №4715 від 26.07.2019 та №4716 від 26.07.2019;

- 37377,42грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого товару, розрахованих за період з 27.07.2019 до 21.11.2022;

- 171149,89грн. інфляційної індексації, нарахованої за прострочення виконання грошового зобов`язання, розрахованої за період серпень 2019 - жовтень 2022.

2. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.12.2022 було відкрито провадження у справі №917/1580/22 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тоді як ухвалою від 07.03.2023 суд постановив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.04.2023 у справі №917/1580/22 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» були задоволені повністю. Окрім того, судом було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» на користь Позивача 29171,57грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань з повної оплати отриманого від Позивача за видатковими накладними №4715 від 26.07.2019 та №4716 від 26.07.2019 товару, що зумовило й правомірність вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційної індексації. Суд зазначив, що посилання Відповідача на наявність форс-мажорних обставин не може бути безумовною підставою для невиконання взятого на нього зобов`язання, враховуючи, що зобов`язання з оплати за поставлений Позивачем товар виникли задовго до початку введення воєнного стану на території України, а саме у 2019. Крім того, зазначив, що наявність форс-мажорних обставин в будь-якому випадку не звільняє боржника від сплати основного зобов`язання.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», не погодившись з ухваленим рішенням суду, звернулась з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 06.04.2023 у справі №917/1580/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

6.1. заборгованість в сумі 374904,06грн., яка Відповідачем не заперечується, виникла з незалежних від нього обставин - у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» досить тривалий час не могло отримати від Служби автомобільних доріг в Сумській області оплату за виконані роботи в сумі 19814485,16грн. з ремонту автомобільної дороги Т-17.05 Лохвиця-Гадяч-Охтирка - КПП Велика Писарівка км. 107+660-км. 118+010. Більше того зазначає, що 24.02.2022 розпочалися військові дії, які тривають на території України, спричинені протиправним нападом Російської Федерації проти України, після чого Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні», що є форс-мажорною обставиною. В умовах війни сфера діяльності ремонту доріг зазнала значного погіршення через призупинення державних програм з будівництва доріг, підвищення цін на паливно-мастильні та інші матеріали, руйнування логістичних зв`язків, тощо;

6.2. поставки продукції відбувалися згідно з видатковими накладними без прив`язки до договорів поставки, без чітко обумовлених умов такої поставки та розрахунків за неї. Виходячи з позовної заяви та додатків до неї, Позивачем не вказується про конкретні дати, з яких у Відповідача виник обов`язок зі сплати продукції, до позову також не додано документів, що підтверджують намагання досудового врегулювання спору та вимогу про оплату заборгованості. Таким чином, на думку Відповідача, подання такого позову є передчасним;

6.3. Відповідач має заперечення проти розрахунків інфляційного збільшення та 3% річних, оскільки ці розрахунки є невірними, та навіть більше, нарахування штрафних санкцій може здійснюватися лише після порушення Відповідачем строків оплати, а останній таких порушень не допускав;

6.4. суд першої інстанції здійснив розгляд справи без участі представника Відповідача, у чому останній вбачає порушення його прав та порушення принципів господарського судочинства.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:

7. Товариством з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, зазначаючи, що:

7.1. посилання на порушення контрагентом Відповідача своїх обов`язків щодо оплати, не є підставою для порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» своїх грошових зобов`язань перед Позивачем та в силу приписів, встановлених ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України, п.3.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України №44 від 18.12.2014 (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили);

7.2. Відповідач не сплачує Позивачу заборгованість з липня 2019, тобто ще до впровадження на території України воєнного стану, тоді якщо Відповідач вже тоді не мав змоги вести підприємницьку діяльність, то міг відмовитися від продукції Позивача, а не приймати її та не оплачувати у встановлені законодавством строки. У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (п.6.42 постанови Верховного Суду від 02.07.2019 справа №910/15484/17). Отже, порушення Відповідачем строків оплати не має жодного відношення до подій, що сталися 24.02.2022 на території України;

7.3. відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Питання щодо строку, у який боржник повинен здійснити оплату за отриманий товар, та щодо наявності права, а не обов`язку досудового врегулювання спору, вже неодноразово розглядались у судах різних інстанцій та, зокрема, вже вирішені на рівні Верховного Суду. Господарський кодекс України визначає звернення з письмовою претензією як захід досудового врегулювання спору виключно правом (а не обов`язком) учасника господарських відносин (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/6840/21);

7.4. Відповідач у випадку наявності у нього сумнівів у проведених Позивачем розрахунках, міг надати свій контррозрахунок, в якому відобразити те чи інше неспівпадіння, навести обґрунтування, у чому саме полягає невідповідність, однак цього не зробив. Це може свідчити про відсутність розбіжностей у сумах нарахованих 3% річних та інфляційних втрат;

7.5. Відповідач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні 06.04.2023 під час розгляду справи по суті, хоча просив про це у своїй заяві №66 від 16.02.2023. Відтак, суд першої інстанції діяв у межах чинного господарського судочинства, у той час як Відповідач проявив себе недобросовісно, свідомо не з`явився на судове засідання та безпідставно звинувачує Господарський суд Полтавської області у порушенні його прав;

7.6. судом першої інстанції у повній мірі досліджено ступінь вини Відповідача, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання та ступінь такого виконання, майновий стан сторін, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії Позивача, зокрема, його намагання уникнути протягом тривалого часу судового вирішення спору, використовуючи можливі засоби комунікації з Відповідачем, зокрема телефонні дзвінки.

Окрім того, Товариством з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» вказаний попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7000,00грн. та надано договір про надання адвокатських послуг від 05.07.2023, додаток до договору про надання адвокатських послуг від 05.07.2023, акт здачі-приймання наданих адвокатських послуг від 18.07.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4906.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду апеляційної скарги визначено суддю Попкова Д.О., тоді як іншими членами судової колегії є Стойка О.В., Істоміна О.А.

9. Ухвалою від 04.07.2023 вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №917/1580/22, а ухвалою від 25.07.2023, після проведення підготовчих дій, призначила розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.04.2023 у судовому засіданні на 21.08.2023 о 09:00 з повідомленням учасників справи.

10. Враховуючи викладене в п.п.8, 9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. та Істоміна О.А. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

11. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України.

12. У судове засідання 21.08.2023 уповноважений представник Позивача, заявивши клопотання про участь у режимі відеоконференції власними засобами, на зв`язок не вийшов, про що складено відповідний акт. За висновком суду, у світлі приписів ч.5 ст.197 та ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України це не перешкоджає розгляду справи по суті.

Уповноважений представник Скаржника у судове засідання 21.08.2023 не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, що за висновком судової колегії, враховуючи визнання його явки необов`язковою, доведеність позиції безпосередньо зі змісту апеляційної скарги, а також достатність матеріалів справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

13. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній доказами, і суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

14. Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення строку на подання додаткових доказів: постанови від 30.06.2023 про відкриття виконавчого провадження, постанови від 30.06.2023 про арешт коштів боржника, постанови від 30.06.2023 про арешт майна боржника, платіжної інструкції №11602 від 06.07.2023, платіжної інструкції №11700 від 10.07.2023, постанови від 10.07.2023 про закінчення виконавчого провадження, перелічених в додатках до відзиву на апеляційну скаргу, які на думку останнього доводять наявність у Відповідача коштів на погашення заборгованості перед Товариством з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», та не могли бути надані до суду першої інстанції, оскільки примусове стягнення грошових коштів відбулось після ухвалення Господарським судом Полтавської області рішення та видачі наказу про примусове виконання рішення у цій справі.

Розглянувши означене клопотання, судова колегія відмовляє у його задоволенні, оскільки мова йде про докази, яких не існувало на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду (про що також зазначається самим Позивачем) та пов`язаних з його виконанням, а не з предметом розгляду позовних вимог. Своєю чергою, апеляційний суд розглядає питання законності оскаржуваного рішення суду в контексті обставин та доказів, які існували і були (мали бути) представлені до суду першої інстанції у процесі розгляду справи.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

15. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» поставило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» щебеневу продукцію (щебінь фракцій 5-20, 5-10, пісок з відсівів дроблення фракції 0-5) на загальну суму 1474904,06грн. за видатковими накладними (а.с.а.с.12, 14, 16, 18, 20):

- №1928 від 16.05.2019 на суму 289120,66грн.;

- №1929 від 16.05.2019 на суму 318494,75грн.;

- №4714 від 26.07.2019 на суму 323587,50грн.;

- №4715 від 26.07.2019 на суму 220212,53грн.;

- №4716 від 26.07.2019 на суму 323488,62грн.

Означені видаткові накладні підписані сторонами без жодних зауважень. Своєю чергою, судом встановлено, що видаткові накладні міститься посилання на договір №08012019-УВ від 08.01.2019, не наданий до матеріалів справи, тоді як обидві сторони зазначили, що поставки товару були здійснені поза межами дії означеного договору.

16. Поставка продукції Товариству з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» здійснювалась залізничним транспортом до станції Солоницька Полтавської дирекції Південної залізниці (код станції 429801), що підтверджується залізничними накладними (а.с.а.с.13, 15, 17, 19, 21):

- №33423252 від 16.05.2019 на поставку піску з відсівів дроблення фракції 0-5 масою 1 032,5 тон;

- №33422502 від 16.05.2019 на поставку піску з відсівів дроблення фракції 0-5 масою 1 137,4 тон;

- №34370080 від 26.07.2019 на поставку щебеню фракції 5-20 масою 862,9 тон;

- №34370130 від 26.07.2019 на поставку піску з відсівів дроблення фракції 0-5 масою 898,9 тон;

- №34371989 від 26.07.2019 на поставку щебеню фракції 5-10 масою 819,0 тон.

17. Отримавши продукцію без жодних зауважень, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» відповідно до наданих банківських виписок (а.с.а.с.22-28) здійснило часткову оплату продукції в розмірі 1100000,00грн., а саме:

- 06.09.2019 на суму 200000,00грн.;

- 08.04.2020 на суму 100000,00грн.;

- 14.08.2020 на суму 100000,00грн.;

- 30.10.2020 на суму 200000,00грн.;

- 30.11.2020 на суму 200000,00грн.;

- 22.07.2021 на суму 100000,00грн.;

- 29.12.2021 на суму 200000,00грн.

Відтак, залишок заборгованості за отриману продукцію склав 374904,06грн., де за видатковою накладною №4715 від 26.07.2019 на суму 51415,44грн. (несплачена частково) та за видатковою накладною №4716 від 26.07.2019 на суму 323488,62грн. (несплачена повністю).

18. Вказані в п.п.15-17 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

19. Враховуючи неповну сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» заборгованості за отриману продукцію, а саме за видатковими накладними №4715 від 26.07.2019 на суму 51415,44грн. та №4716 від 26.07.2019 на суму 374904,06грн., Товариство з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» звернувся до суду з позовними вимогами до останнього про стягнення означеної суми заборгованості, нарахувавши на неї 3% річних та інфляційну індексацію.

20. Відносно означених обставин спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів законодавства, що регулюють відносини з поставки та загальних положень зобов`язального права.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

21. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

22. Сутність розглядуваного місцевим судом спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання прострочених грошових зобов`язань з оплати вартості отриманої від Позивача та несплаченої продукції за видатковими накладними №4715 від 26.07.2019 та №4716 від 26.07.2019 на загальну суму 374904,06грн., та застосуванні наслідків прострочення такого виконання у вигляді стягнення нарахованих на суму заборгованості 3% річних та інфляційної індексації.

23. Так, згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

За загальним правилом договір має бути укладений у формі єдиного документу, підписаного і скріпленого печатками сторін (ч.1 ст.181 Господарського кодексу України). Водночас, письмова форма договору може бути забезпечена і шляхом обміну кореспонденцією (листи, телеграми тощо) чи прийняттям замовлення до виконання, якщо при цьому забезпечується дотримання вимог ст.ст.641, 642 Цивільного кодексу України відносно надсилання оферти з усіма істотними умовами договору та її акцепту.

Як встановлено ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні визначення містить й ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, при цьому ч.3 цієї норми вказує на обов`язковість погодження сторонами предмету, ціни і строку дії договору. Ціну, як істотну умову договору визначає і ч.2 ст.189 Господарського кодексу України.

24. Підписані сторонами видаткові накладні №1928 від 16.05.2019 на суму 289120,66грн., №1929 від 16.05.2019 на суму 318494,75грн., №4714 від 26.07.2019 на суму 323587,50грн., №4715 від 26.07.2019 на суму 220212,53грн., №4716 від 26.07.2019 на суму 323488,62грн та їх часткова оплата Позивачем (прийняття оферти) достатньою мірою вказує на укладання сторонами договору поставки у спрощений спосіб, але у письмовій формі.

25. Беручи до уваги правову природу укладеного договору поставки, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

26. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності правочинів з поставки, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених такими правочинами кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

27. Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1 ст.691, ст.692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов`язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.5 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов`язку щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

28. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

29. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У розглядуваному випадку строк передбачений приписами ч.1 ст.692 вказаного Кодексу та визначається моментом отримання товару.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

30. Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобов`язань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

31. Враховуючи викладене, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення повного розрахунку за поставлену продукцію за видатковими накладними. Нездійснення такого розрахунку є порушенням відповідного грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 374904,06грн. заборгованості (залишок за видатковими накладними №4715 від 26.07.2019 та №4716 від 26.07.2019), за висновком судової колегії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

32. Своєю чергою, щодо доводів апеляційної скарги в частині виникнення заборгованості з незалежних від Відповідача обставин та наявності форс-мажору введення в Україні воєнного стану (п.6.1 цієї постанови) апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга в цій частині дублює аргументи відзиву на позовну заяву, яким судом першої інстанції було надано правову оцінку, тоді як апелянт не вказує і не обґрунтовує у чому саме полягає її неправильність у світлі зазначеної підстави для скасування у вигляді неправильного застосування норм матеріального права.

33. При цьому, факт наявності заборгованості підтверджений матеріалами справи та Відповідачем не заперечується, що з урахуванням відсутності доказу наявності угоди сторін про інший строк оплати, порівняно із правилом ст.692 Цивільного кодексу України (яку суд першої інстанції правильно застосував), зумовлює висновок про правильність визначення моменту прострочення заборгованості, як бази для нарахування заявлених 3% річних та інфляційної індексації. Судова колегія зауважує, що зазначена норма є спеціальною відносно правил ст.530 Цивільного кодексу України щодо виконання зобов`язання через 7 днів із моменту вимоги, оскільки у даних правовідносинах момент виконання зобов`язання з оплати прямо встановлений законом і міг бути змінений лише угодою сторін, доказів наявності чого Відповідачем надано не було. Означене зумовлює відхилення доводів апеляційної скарги, викладених в п.6.2 цієї постанови.

34. За змістом ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційної індексації.

35. Заперечення Скаржника проти розрахунків інфляційної індексації та 3% річних (п.6.3 постанови) апеляційним судом до уваги також не приймаються, оскільки як правильно зазначено місцевим судом, в силу ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України зазначені Відповідачем обставини ніяк не впливають на його відповідальність за прострочення платежу, тим більше, що вона виникла ще 27.07.2019 - задовго до введення в Україні воєнного стану, тоді як Скаржник не вказав у чому саме полягає неправильність розрахунку означених нарахувань, а апеляційний суд, перевіривши такі розрахунки, помилок не вбачає:

· розрахунок 3% річних за період з 27.07.2019 до 21.11.2022 на заборгованість в розмірі 374904,06грн., де:

з 27.07.2019 до 31.12.2019 (днів: 158) сума 3% річних становить 4868,62грн. (374904,06 х 3 х 158 / 365 / 100);

з 01.01.2020 до 31.12.2020 (днів: 366) сума 3% річних становить 11247,12грн. (374904,06 х 3 х 366 / 366 / 100);

з 01.01.2021 до 31.12.2021 (днів: 365) сума 3% річних становить 11247,12грн. (374904,06 х 3 х 365 / 365 / 100);

з 01.01.2022 до 21.11.2022 (днів: 325) сума 3% річних становить 10014,56грн. (374904,06 х 3 х 325 / 365 / 100).

Загалом 3% річних за період з 27.07.2019 до 21.11.2022 - 37377,42грн.

· розрахунок інфляційної індексації за період з вересня 2019 до жовтень 2022 на заборгованість в розмірі 374904,06грн., де індекс інфляції за весь період - 1.4565165 (серпень 2019 - 99.7%, вересень 2019 - 100.7%, жовтень 2019 - 100.7%, листопад 2019 - 100.1%, грудень 2019 - 99.8%, січень 2020 - 100.2%, лютий 2020 - 99.7%, березень 2020 - 100.8%, квітень 2020 - 100.8%, травень 2020 - 100.3%, червень 2020 - 100.2%, липень 2020 - 99.4%, серпень 2020 - 99.8%, вересень 2020 - 100.5%, жовтень 2020 - 101%, листопад 2020 - 101.3%, грудень 2020 - 100.9%, січень 2021 - 101.3%, лютий 2021 - 101%, березень 2021 - 101.7%, квітень 2021 - 100.7%, травень 2021 - 101.3%, червень 2021 - 100.2%, липень 2021 - 100.1%, серпень 2021 - 99.8%, вересень 2021 - 101.2%, жовтень 2021 - 100.9%, листопад 2021 - 100.8%, грудень 2021 - 100.6%, січень 2022 - 101.3%, лютий 2022 - 101.6%, березень 2022 - 104.5%, квітень 2022 - 103.1%, травень 2022 - 102.7%, червень 2022 - 103.1%, липень 2022 - 100.7%, серпень 2022 - 101.1%, вересень 2022 - 101.9%, жовтень 2022 - 102.5%).

Загалом інфляційної індексації за період вересень 2019 - жовтень 2022 171149,88грн.

Відтак, судова колегія вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з Відповідача 3% річних в сумі 337377,42грн. та інфляційної індексації в сумі 171149,89грн.

36. Щодо посилання Скаржника на розгляд справи у суді першої інстанції без участі його представника, що порушило його права та принципи господарського судочинства (п.6.4 цієї постанови), судова колегія зазначає, що саме за заявою Відповідача (вх. №2217 від 20.02.2023) Господарським судом Полтавської області вирішено здійснювати розгляд справи №917/1580/22 у судовому засіданні з повідомленням сторін, про що постановлено ухвалу від 07.03.2023. Своєю чергою, представник Відповідача у судове засідання не з`явився, жодних клопотань з цього приводу не надав, хоча судом були вжиті належні заходи з його повідомлення.

37. Відтак, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 Господарського процесуального кодексу України у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

38. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

38.1. Своєю чергою, суд апеляційної інстанції відмовляє у відшкодуванні заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в попередньому розмірі 7000,00грн., адже ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України вимагає від сторони з першою заявою по суті спору (у даному випадку разом із відзивом на апеляційну скаргу) надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми відповідних витрат. Однак, такий розрахунок наданий не був вказівка на очікувану суму в розмірі 7000,00грн. без визначення будь-якого порядку і складових її формування розрахунком не є (унеможливлює іншій стороні належним чином підготуватися до спростування необґрунтованість та не співмірності відповідних витрат як аспект забезпечення змагальності).

38.2. Наразі, неподання розрахунку за змістом ч.2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України надає суду право відмовити Позивачу у відшкодуванні відповідних судових витрат, яке апеляційний суд реалізує на момент ухвалення цієї постанови, адже реалізація такого права не перебуває у залежності від необхідності розгляду у подальшому в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України поданих доказів на підтвердження таких витрат, що є цілком логічно, адже у світлі приписів ч.ч.6, 7 цієї норми розгляд і оцінка таких доказів має сенс, зокрема у їх співставленні з попереднім розрахунком (якого не було подано своєчасно).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 129, 269-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», м. Лубни Полтавської області на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.04.2023 у справі №917/1580/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.04.2023 у справі №917/1580/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати зі сплати судового збору), віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9», м. Лубни Полтавської області.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.08.2023.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна