номер провадження справи 26/23/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 Справа № 908/1242/22(908/1997/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря, (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, офіс 209а)

до відповідачів - 1/ Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання, (21022, м. Вінниця, вул. Енергетична, 6)

2/ Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Августа, (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14)

про зобов`язання припинити дії, які порушують права

в межах справи № 908/1242/22

про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря, (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, офіс 209а)

кредитори - 1/ Адвокатське об`єднання Аюрлекс, (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Ковалевича, 3, офіс 2)

2/ Приватне акціонерне товариство Шахтоуправління Покровське

3/ Товариство з обмеженою відповідальністю Трейд Кепітал Фін

4/ Публічне акціонерне товариство МТБ Банк

5/ Державне підприємство Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Управління Західвуглепостач

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Відповідач-1ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
Відповідач-2ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)
ПозивачОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області 19.6.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання та Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, про зобов`язання припинити дії, які порушують права, для розгляду в межах справи № 908/1242/22 про банкрутство позивача.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання та Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, про зобов`язання припинити дії, які порушують права, для розгляду в межах справи № 908/1242/22 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Августа, (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14); ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.08.2023 о/об 12:00 год,

Ухвалою від 01.08.2023 відкладео судове засідання на 17.08.2023 о 12-30.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Зоря» (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Августа» (третя особа) 03.11.2020 р. був укладений договір № Е-20/0033 про постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного Договору об`єкти постачання електричної енергії знаходяться у Луганській області, зокрема у м. Рубіжне, м. Кремінна, с. Боровеньки. Оператор системи розподілу, з яким споживач уклав договір про надання послуг з розподілу, ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання». Позивач зазначає, що між ним та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (відповідачем-1) виникли договірні відносини, за якими Оператор системи розподілу зобов`язується надавати послуги з розподілу електричної енергії, а Споживач - здійснювати своєчасну оплату таких послуг.

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивач здійснював до початку збройної агресії Російської Федерації проти України свою господарську діяльність на території Луганської області (м. Рубіжне), однак з 24.02.2022 повністю примусово зупинив свою виробничу діяльність. З 01.03.2022 року позивачем був оголошений простій, робота підприємства була фактично припинена, відповідно, припинилося споживання електричної енергії. Про викладені обставини позивач повідомив свого електропостачальника (ТОВ «Августа») листом від 11.03.2022 за № 2022/03-48.

28.03.2022 ТОВ «Августа» (третя особа) з огляду на відсутність можливості в умовах бойових дій на території Луганської області здійснювати комунікацію з допомогою звичайного поштового зв`язку, засобами електронної пошти надіслало лист до відповідача-1, яким повідомило про припинення споживання електроенергії низкою своїх споживачів, зокрема позивачем. Таким чином, як стверджує позивач у позові, станом на 28.03.2022 відповідач-1 володів інформацією про припинення споживання/розподілу електричної енергії позивачем.

У подальшому, позивач від свого постачальника (ТОВ «Августа») дізнався, що відповідач-1 як ППКО 19 квітня 2022 року завантажив на платформу обліку даних комерційного обліку електричної енергії «Market Management System» (далі MMS) дані щодо спожитої ТОВ «НВП «Зоря» електричної енергії у березні 2022 року.

На підставі зазначених даних, завантажених на платформу MMS відповідачем-1, ТОВ «Августа» було скориговано дані щодо спожитої електроенергії позивачем у березні 2022 року на підставі акту приймання-передачі обсягів електричної енергії № 003322081 від 10.08.2022 р. Сума коригування склала 1 421 416, 56 грн. 18.08.2022 року між ТОВ «Августа» та відповідачем-2 як оператором системи передачі був підписаний Акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.03.2022.

Позивач, не погоджуючись здійснювати оплату електричної енергії за березень 2022 року, яка ним не споживалась і не могла ним споживатись через збройну агресію Російської Федерації, повне зупинення будь-якої діяльності підприємства, керуючись розділом 10 ККОЕЕ «Вирішення суперечок», звернувся до відповідача-2 як особи, уповноваженої законодавством вирішувати суперечки у сфері комерційного обліку, зі зверненням щодо необхідності коригування шляхом обнулення даних комерційного обліку щодо спожитої позивачем електроенергії у березні 2022 року.

Листом від 01.02.2023 р. № 01/5891 відповідачем-2 було розглянуто звернення позивача від 04.01.2023 року та повідомлено, що в зв`язку з тим, що на даний час в розпорядженні АКО відсутні документи, які б спростовували дані комерційного обліку електричної енергії, надані відповідним ППКО, АКО, не вбачає підстав для коригування обсягів розподіленої електричної енергії споживачеві ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Зоря».

Також позивач вважає, що дії відповідача-1 щодо передання даних комерційного обліку на платформу MMS про споживання позивачем електричної енергії у березні 2022 року суперечать законодавству України, що порушує права та законні інтереси позивача, які полягають у тому, що внаслідок таких дій відповідача-1 у позивача безпідставно виникли перед постачальником ТОВ «Августа» грошові зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії на суму 1 421 416, 56 грн. Окрім того, позивач вказує, що відповідач-2 як АКО необґрунтовано відмовив йому у вирішенні суперечки у сфері комерційного обліку шляхом обнулення даних комерційного обліку щодо споживання електроенергії у березні 2022 року.

Правовими підставами позову визначено порушення відповідачами положень пунктів 9.2.1, 9.6.1., 9.9.3, 10.2.24, 10.2.22, 10.2.26 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 311 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

27.07.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову в повному обсязі, відповідач-1 зазначає, що ні він, ні відповідач-2, починаючи з 24.02.2022, не можуть достовірно визначити фактичний обсяг надходження електричної енергії до електричних мереж та фактичний корисний відпуск електричної енергії по кожному споживачу за місцем провадження господарської діяльності відповідача-1 (Луганська область) у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, що спричинило втрату доступу до первинних документів, даних із серверного обладнання тощо. Також відповідач-1 заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Луганської області справ №№ 913/567/19(913/60/23), 913/567/19 (913/73/23), 913/567/19(913/196/22), в яких будуть розглядатися вимоги зустрічних позовів відповідача-1 до відповідача-2 про визнання припиненими зобов`язань за договорами, укладеними з відповідачем-2 на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії». Клопотання обґрунтовано, зокрема, тим, що у разі визнання судом припиненими зобов`язань відповідача-1 за вказаними договорами, буде встановлений і той факт, що всі дані, які публікувалися на платформі MMS, були недостовірними, оскільки відповідач-1 не міг їх публікувати внаслідок бойових дій, відсутність зв`язку та доступу до мережі інтернет.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 також просить суд про зупинення провадження у справі Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 924/645/18.

Суд звертає увагу, що пов`язаність справ полягає у тому, що рішення у іншій справі, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає в тому, що обставини, які розглядаються в іншій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 904/6636/17 від 27.02.2018.

Суд бере до уваги, що сама собою взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 4 та 6 ст. 75 ГПК України).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі №917/131/19).

Крім того слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 у справі № 908/1188/19).

Відповідач-1 стверджує, що обставини, які встановлюються у справах №№ 913/567/19(913/60/23), 913/567/19 (913/73/23), 913/567/19(913/196/22), мають безпосереднє значення для розгляду даної справи.

Суд зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в інших справах, оскільки незалежно від результату розгляду зазначених вище справ господарський суд має правові підстави для розгляду даної справи.

Суд звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. При цьому, порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Зважаючи на вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі справ №№ 913/567/19(913/60/23), 913/567/19 (913/73/23), 913/567/19(913/196/22).

28.07.2023 від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову в повному обсязі, відповідач-2 вказує на те, що згідно з п.1.2.16. ПРРЕЕ спірні питання між споживачем та постачальником електричної енергії або оператором системи чи іншим учасником роздрібного ринку вирішуються сторонами шляхом переговорів та у разі неможливості дійти згоди у зазначений спосіб, що підтверджується хоча б однією із сторін документально, розглядаються за зверненням споживача або іншого учасника роздрібного ринку в межах наданих законодавством повноважень енергетичним омбудсменом, Регулятором або судом. Також відповідач-2 зазначає, що відповідач-2 як АКО не отримував документів, визначених нормативно-правовими актами (первинних даних комерційного обліку, фактичних показів лічильника(ів)), які б спростовували дані комерційного обліку електричної енергії, надані відповідним ППКО (відповідачем-1) щодо обсягів розподіленої електричної енергії позивачу за березень 2022 року, відображених на платформі MMS, не дивлячись на всі намагання. А тому, у відповідача-2 немає законних підстав для коригування обсягів розподіленої електричної енергії у відповідності до положень ККОЕЕ.

27.07.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, надійшли пояснення по справі, в яких третя особа зазначає, що дії відповідача-1 щодо передання даних комерційного обліку до системи MMS про споживання ТОВ «НВП «Зоря» електричної енергії у березні 2022 року суперечать законодавству України, а відповідні дані комерційного обліку не можуть використовуватись для розрахунків між учасниками ринку електричної енергії. Вказує на те, що відповідач-1, володіючи інформацією про припинення споживання електричної енергії позивачем з 01.03.2022 р., завантажив до системи MMS невалідовані дані комерційного обліку щодо спожитої у березні 2022 року електричної енергії ТОВ «НВП «Зоря». Про непроходження процедури валідації зазначених даних додатково свідчить також факт неузгодження з третьою особою фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії електропостачальником у березні 2022 р. З цих підстав третя особа вважає, що позовні вимоги ТОВ «НВП «Зоря» є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами.

02.08.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзиви відповідача-1, відповідача-2, у якій позивач зазначає, що оскільки відповідач-1 у своєму відзиві визнає, що ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» не може підтвердити будь-якими доказами того, що завантажені ним дані на платформу MMS щодо обсягу спожитої НВП «Зоря» електричної енергії у березні 2022 були належним чином перевірені (валідовані), були сформовані за результатами вимірювання, тому такі дані повинні бути визнані невалідованими і не братися до уваги при проведенні розрахунків між учасниками ринку електричної енергії. Також, на думку позивача, посилання відповідача-2 на норму п.1.2.16. ПРРЕЕ, відповідно до якої ПрАТ «НЕК «Укренерго» як АКО не є учасником вирішення спірних питань між споживачем та оператором системи, є помилковим, оскільки цей господарський спір виник у зв`язку із суперечкою у сфері комерційного обліку електричної енергії, які вирішуються у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, а не ПРРЕЕ. Крім того, зазначає, що відповідач-2 як АКО не лише зобов`язаний розглянути суперечку у сфері комерційного обліку на підставі проведеного аналізу і перевірок, але й уповноважений, окрім оператора системи розподілу (відповідача-1), вносити дані комерційного обліку на платформу MMS.

У судовому засіданні 17.08.2023 представник позивача позов підтримав повністю, надав суду усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзиви.

Представник відповідача-1 проти позову заперечила повністю, надала суду усні пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву; додатково зазначила, що за спірний період (березень 2022) стосовно позивача були завантажені на платформу MMS недостовірні дані комерційного обліку; разом з тим, уточнила, що завантажити такі дані міг не відповідач-1, а відповідач-2.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив повністю, надав суду усні пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, будучи завчасно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, що не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 17.08.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Зоря» (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Августа» 03.11.2020 р. був укладений договір № Е-20/0033 про постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного Договору об`єкти постачання електричної енергії знаходяться у Луганській області, зокрема у м. Рубіжне, м. Кремінна, с. Боровеньки. Оператор системи розподілу, з яким споживач уклав договір про надання послуг з розподілу, ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання».

Таким чином, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу сторони визначили наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Пунктом 1.2. Типового договору про надання послуг з розподілу електричної енергії передбачено, що умови Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

Споживання електричної енергії та сплата рахунка оператора системи розподілу у відповідності з п.2.1.7 ПРРЕЕ свідчить про приєднання споживача до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору). З моменту підписання заяви-приєднання та/або сплати за рахунком (квитанцією) споживач та оператор системи розподілу набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за її невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

Отже, між позивачем та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (відповідачем-1) як оператором системи розподілу виникли договірні відносини щодо надання послуг з розподілу електричної енергії.

Пунктом 2.1.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії (ККОЕЕ), затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, передбачено, що комерційний облік електричної енергії на ринку електричної енергії організовується АКО та здійснюється ППКО відповідно до вимог Закону, цього Кодексу, Правил роздрібного ринку та Правил ринку.

Метою організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії є надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії у визначений проміжок часу для її подальшого використання та здійснення розрахунків між учасниками ринку (п. 2.12. ККОЕЕ).

Відповідно до пункту 2.1.9 ККОЕЕ послуги комерційного обліку, що передбачені тарифом на передачу/розподіл електричної енергії, надаються операторами системи споживачам без додаткової оплати в рамках укладеного зі споживачем договору про надання послуг з передачі/розподілу електричної енергії.

Отже, відповідач-1 також надавав позивачу послуги комерційного обліку спожитої електроенергії, тобто виступав ППКО, що не заперечується відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву.

З наказу позивача про оголошення простою від 01.03.2022 вбачається, що з 01.03.2022 року на ТОВ «НВП «Зоря» був оголошений простій.

Листом від 11.03.2022 за № 2022/03-48 позивач повідомив електропостачальника (ТОВ «Августа») про те, що з 24.02.2022 він повністю примусово зупинив свою виробничу діяльність. З 01.03.2022 року на ТОВ «НВП «Зоря» був оголошений простій, робота підприємства була зупинена, припинилося споживання електричної енергії.

Як вбачається з листа ТОВ «Августа» від 28.03.2022 № 28/03-2 на адресу ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», третя особа повідомила відповідача-1 про припинення споживання електроенергії низкою своїх споживачів, зокрема ТОВ «НВП «Зоря». Зазначений лист ТОВ «Августа» був надісланий відповідачу-1 електронною поштою, що вбачається зі скріншоту сторінки поштової програми, наявного в матеріалах справи. Факт отримання цього листа не заперечується та не ставиться під сумнів відповідачем-1.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зазначила, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

З огляду на те, що відповідач-1 не ставить під сумнів отримання засобами електронної пошти від ТОВ «Августа» листа від 28.03.2022 № 28/03-2, суд вважає, що станом на 28.03.2022 відповідач-1 володів інформацією про припинення з 01.03.2022 споживання/розподілу електричної енергії позивачем.

19.04.2022 на платформу обліку даних комерційного обліку електричної енергії «Market Management» (MMS) були завантажені дані щодо спожитої позивачем електричної енергії у березні 2022 року. На підставі зазначених даних, завантажених на платформу MMS відповідачем-1, ТОВ «Августа» було скориговано дані щодо спожитої електроенергії позивачем у березні 2022 року на підставі акту приймання-передачі обсягів електричної енергії № 003322081 від 10.08.2022 р. Сума коригування склала 1 421 416, 56 грн. 18.08.2022 року між ТОВ «Августа» та відповідачем-2 був підписаний Акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.03.2022.

04.01.2023 позивач надіслав відповідачу-2 звернення про вирішення суперечки у сфері комерційного обліку, в якому просив провести коригування відомостей, завантажених відповідачем-1 на платформу MMS, шляхом обнулення даних комерційного обліку щодо спожитої позивачем електроенергії у березні 2022 року.

Листом від 01.02.2023 р. № 01/5891 відповідачем-2 було розглянуто зазначене звернення позивача та повідомлено, що в зв`язку з тим, що на даний час в розпорядженні АКО відсутні документи, які б спростовували дані комерційного обліку електричної енергії, надані відповідним ППКО, АКО не вбачає підстав для коригування обсягів розподіленої електричної енергії споживачеві ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Зоря».

Зі зверненням про вирішення суперечки у сфері комерційного обліку в порядку, передбаченому розділом 10 ККОЕЕ, до НКРЕКП зверталася третя особа (ТОВ «Августа»).

Листом від 12.04.2023 № 4014/17.3.2./7-23 НКРЕКП повідомила, що відповідно до положень пунктів 6.8-6.9 Тимчасового порядку визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженого постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118, оператор системи розподілу має узгодити з електропостачальником фактичні сумарні обсяги купівлі електричної енергії цим електропостачальником; відповідно до положень пункту 9.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 (далі Кодекс), при передачі даних комерційного обліку електричної енергії має бути забезпечено, в тому числі, заборону на передачу даних комерційного обліку, які не пройшли валідацію/сертифікацію; ТОВ «Августа» не було узгоджено із ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (ТОВ «ЛЕО») фактичні сумарні обсяги купівлі електричної енергії за березень 2022 року у зв`язку із невірним визначенням ТОВ «ЛЕО» обсягів електричної енергії, використаної споживачами ТОВ «Августа»; такі дії/бездіяльність ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» можуть свідчити про недотримання ліцензіатом вимог пунктів 6.8-6.9 Тимчасового порядку та пункту 9.2.1 Кодексу щодо узгодження та надання учасникам ринку валідованих даних комерційного обліку для подальших розрахунків.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд частково погоджується з доводами позивача з огляду на наступні мотиви.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача як споживача електричної енергії до відповідачів, які, відповідно, є оператором системи розподілу та адміністратором комерційного обліку про захист свого договірного права оплачувати лише фактично спожиту електричну енергію у визначений законом та договором спосіб.

За правовою природою правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Параграфом 3 глави 30 розділуІ ГК України визначені особливості правового регулювання договору енергопостачання як окремого виду господарсько-торговельної діяльності. Крім того, спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 311, які з урахуванням предмету даного господарського спору, є спеціальними нормативними актами.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Закон України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажом, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 58 цього Закону передбачено, що споживач має право, зокрема, купувати електричну енергію для власного споживання за правилами роздрібного ринку, подавати відповідному електропостачальнику, оператору системи розподілу звернення, скарги та претензії, зокрема щодо якості електропостачання, щодо надання послуг з постачання електричної енергії та отримувати в установленому законодавством порядку вмотивовані відповіді або повідомлення про заходи щодо усунення електропостачальником причин скарги. Споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Відповідно до п. 2.2.2. ККОЕЕ АКО виконує функції, зокрема отримання від ППКО валідованих даних комерційного обліку, визначення їх придатності до використання.

Відповідно до пп. 10, 11 п. 1.2.1. ККОЕЕ (валідація даних) - процедура підтвердження постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії придатності даних комерційного обліку для подальшої їх обробки АКО; валідовані дані комерційного обліку (валідовані дані) - набір даних комерційного обліку за встановлений період для точки комерційного обліку після їх валідації (перевірки, оцінки, заміни тощо), що буде використовуватися для подальшої їх обробки АКО.

Згідно з пп. 6 п. 9.2.1. ККОЕЕ при передачі даних комерційного обліку електричної енергії має бути забезпечено заборону на передачу даних комерційного обліку, які не пройшли валідацію/сертифікацію.

Відповідно до п. 9.6.1 ККОЕЕ перевірка даних здійснюється відповідними ППКО на етапах збору результатів вимірювання, формування первинних даних комерційного обліку, формування валідованих даних комерційного обліку. За результатами цих перевірок ППКО (у ролі ОДКО) формує валідовані дані комерційного обліку та передає їх АКО та заінтересованим сторонам (п. 9.6.2.Кодексу).

Згідно з п. 9.9.3 ККОЕЕ ППКО (у ролі ОДКО) повинен здійснити валідацію сформованих даних комерційного обліку перед тим, як додати ці дані до своїх баз даних комерційного обліку електричної енергії та передати їх АКО. Якщо сформовані дані не проходять валідацію, то вони не вносяться до бази даних комерційного обліку електричної енергії та не передаються АКО (п. 9.9.4. Кодексу).

Отже, передумовою для завантаження даних комерційного обліку на платформу MMS є проходження процедури валідації таких даних, тобто їх перевірки, підтвердження для подальшої обробки.

Згідно з п. 9.6.3 ККОЕЕ перевірка результатів вимірювання електричної енергії здійснюється відповідно до встановленого АКО порядку з метою узгодження та визначення достовірності кожного значення вимірювання або групи значень вимірювання. У випадку звернення споживача, електропостачальника чи іншого заінтересованого учасника ринку щодо недостовірності результатів вимірювання електричної енергії ППКО зобов`язаний здійснити повторну перевірку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 28.03.2022 відповідач-1 володів інформацією про те, що позивач, починаючи з 01.03.2022, будь-яке споживання електричної енергії не здійснював з огляду на оголошений простій через бойові дії на території місця провадження господарської діяльності (Луганська область).

Пунктами 6.8, 6.9 Тимчасового порядку визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженого постановою НКРЕКП 28.12.2018 № 2118 (далі Тимчасовий порядок), передбачено, що до 16.00 7 числа М+1 ОСР/НЕК надають електропостачальникам на узгодження фактичні (звітні) обсяги купівлі електричної енергії електропостачальником у М, у тому числі з розбивкою по площадках вимірювання групи "а" та групи "б"; До 16.00 8 числа М+1 ОСР/НЕК та електропостачальники узгоджують фактичні сумарні обсяги купівлі електричної енергії електропостачальником у М.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем-1 зазначеної законодавчої вимоги; належних та допустимих доказів, що підтверджують виконання вимог Тимчасового порядку відповідачаем-1 суду надано не було.

Таким чином, суд доходить висновку, що ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» 19.04.2022 в порушення вимог 6.8, 6.9 Тимчасового порядку були завантажені на платформу MMS дані комерційного обліку щодо спожитої у березні 2022 року електричної енергії позивачем без проходження процедури узгодження з електропостачальником ТОВ «Августа» (третьою особою) фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії електропостачальником у березні 2022 р.

Суд також вважає, що відповідач-1 як ППКО на етапі формування валідованих даних комерційного обліку, володіючи інформацією про припинення з 01.03.2022 споживання електричної енергії позивачем, безпідставно завантажив 19.04.2022 на платформу MMS невалідовані (неперевірені) дані про споживання електричної енергії позивачем у березні 2022 року. При цьому суд враховує пояснення представника відповідача-1, яка в судовому засіданні 17.08.2023 визнала, що на платформу MMS були завантажені недостовірні (невалідовані) дані комерційного обліку щодо споживання позивачем електричної енергії у березні 2022 року.

Наведений висновок суду узгоджується з позицією НКРЕКП органом, уповноваженим розглядати суперечки у сфері комерційного обліку у відповідності до розділу 10 ККОЕЕ (лист НКРЕКП від 12.04.2023 № 4014/17.3.2./7-23).

Разом з тим, суд критично оцінює доводи представника відповідача-1 щодо того, що зазначені невалідовані дані комерційного обліку на платформу MMS були завантажені не відповідачем-1, а відповідачем-2, оскільки в силу положень п. 2.2.2. ККОЕЕ АКО (відповідач-2) виконує функції отримання від ППКО (відповідача-1) валідованих даних комерційного обліку, визначення їх придатності до використання. Тобто саме відповідач-1 формує первинні дані комерційного обліку, а відповідач-2 здійснює функції адміністратора комерційного обліку та аналізує дані, отримані від ППКО.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, факт збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

З цих підстав суд також враховує те, що позивач на час початку збройної агресії Російської Федерації проти України (24.02.2022) здійснював свою господарську діяльність на території Луганської області (м. Рубіжне). Зазначений факт кореспондується з обставинами, на які посилається позивач у позові, щодо вимушеного оголошення позивачем простою та припиненням виробничої діяльності та споживання електричної енергії ТОВ «НВП «Зоря».

Водночас, суд вважає передчасними висновки позивача, викладені у позові про те, що своєю бездіяльністю відповідач-2 як АКО порушив його права та законні інтереси.

Розділом 10 ККОЕЕ врегульований порядок вирішення суперечок у сфері комерційного обліку електричної енергії. Відповідно до п. 10.2.1 ККОЕЕ АКО (відповідач-2) розглядаються суперечки, що попередньо розглядались сторонами та щодо яких не було досягнуто згоди.

Розгляд такої суперечки може бути ініційовано будь-якою зі сторін шляхом відповідного звернення до АКО. У зверненні можуть також міститись вимоги щодо улаштування ЗКО та вузлів обліку, перегляду або виправлення будь-якого результату та значення даних комерційного обліку електричної енергії, проведення повторних обчислень і, за умови виявлення помилок, проведення заміни відповідних даних комерційного обліку електричної енергії. (п. 10.2.2 ККОЕЕ).

Згідно з п. 10.2.23 ККОЕЕ суперечки щодо сертифікованих даних комерційного обліку та/або процедур, що використовувалися при формуванні цих даних, повинні вирішуватися АКО протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного звернення.

Відповідно до п. 10.2.22. ККОЕЕ якщо за результатами вирішення суперечки АКО буде прийнято рішення, що результати вимірювання та/або значення даних мають бути замінені, ППКО (у ролі ОДКО) повинен:

1) проінформувати відповідні сторони, що всі дані комерційного обліку з часу останньої дати достовірної реєстрації даних до початку процедури вирішення суперечки буде замінено;

2) надати значення оновлених даних комерційного обліку всім заінтересованим сторонам;

3) якщо результати вимірювання з лічильника зчитуються дистанційно за допомогою автоматизованої системи, повідомити час і дату останнього зчитування даних, що пройшли валідацію;

4) якщо покази лічильника зчитуються і реєструються на місці вручну або електронним шляхом через локальний порт, часом і датою останнього зчитування достовірних даних вважатиметься дата останнього зчитування показів лічильника, зробленого на місці представниками ППКО (у ролі ОЗД).

Згідно з п. 10.2.26 ККОЕЕ якщо вирішення суперечки передбачає зміну даних, АКО повинен провести нове формування сертифікованих даних для відповідних учасників ринку та передати ці дані АР та учасникам ринку для здійснення перерахунку платежів.

З аналізу наведених положень ККОЕЕ суд доходить висновку, що саме відповідач-1 як ППКО повинен надати значення оновлених даних комерційного обліку (на платформу MMS), а відповідач-2 у такому випадку - провести нове формування сертифікованих даних для відповідних учасників ринку та передати ці дані АР та учасникам ринку для здійснення перерахунку платежів. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги до відповідача-2 є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Так, 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України, змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Разом з тим, сукупністю наявних у матеріалах справи належних, допустимих та вірогідних доказів підтверджується, що відповідачем-1 було неправомірно завантажені на платформу MMS невалідовані дані комерційного обліку щодо споживання позивачем електричної енергії у березні 2022 року. З наведеного вбачається порушення відповідачем-1 права позивача на оплату лише спожитої електроенергії, що виявилось у виникненні у позивача грошового зобов`язання перед постачальником ТОВ «Августа» (третьою особою) у розмірі 1 421 416, 56 грн.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом наведених норм спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Тобто це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути ефективними, тобто приводити до реального поновлення порушеного права(забезпечення припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняти неможливість задоволення інтересу, а у випадку неможливості вказаного - забезпечити отримання відповідного відшкодування.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (оспорювання, невизнання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку із цим , або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Перелік способів захисту, зазначений в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним, та суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Зазначена правова позиція щодо способів захисту узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 910/23488/17 та від 12.12.2019 у справі № 910/1997/18, від 27.02.2020 у справі № 5013/458/11, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому за частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати невстановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

При визначенні способу захисту відповідно до наведеної норми слід ураховувати положення ч. 1 ст. 14, п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України, згідно з якими спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосувати.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором. При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може обирати між кількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом. Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України). Наведене з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 ГПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах. Отже, обираючи спосіб захисту, позивач насамперед повинен перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме цей спосіб. Якщо у зазначеному випадку позивач обрав інший спосіб захисту, суд має відмовити у задоволенні позову, крім випадку, коли з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 ГПК України дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи. Якщо ефективного способу захисту законом або договором не передбачено, і позивач обирає інший ефективний спосіб захисту його прав, свобод чи інтересів, у позовній заяві має бути наведено відповідне обґрунтування необхідності застосування такого способу захисту, інакше суд залишає позовну заяву без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Суд не має права виходити за межі позовних вимог для визначення ефективного способу захисту права замість позивача.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту визначено примусове виконання обов`язку в натурі, під який підпадають позовні вимоги позивача у даній справі про зобов`язання відповідача-1 вчинити дії, та який може застосовуватися за наявності зобов`язальних правовідносин між позивачем та відповідачем-1 у тих випадках, коли відповідач-1 зобов`язаний був вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов`язок.

Зважаючи на наведені обставини та норми, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, який передбачає зобов`язання відповідача-1 вчинити у зобов`язальних правовідносинах передбачені законодавством дії по відношенню до позивача, є ефективним, оскільки відповідає змісту порушеного права позивача чи інтересу та характеру його порушення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги є немайновими. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У позовній заяві зазначено дві немайнові вимоги, а отже, позивач повинен був сплатити 5 368,00 грн судового збору. Натомість, позивачем сплачено 21 321,26 грн.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне повернути позивачу судовий збір у розмірі 15 953,26 грн, оскільки внесений в більшому розмірі ніж встановлено законом, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у розмірі 2 684,00 грн та відповідача-1 у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (вулиця Енергетична, будинок 6, 21022, місто Вінниця, ідентифікаційний код 31443937) змінити у базі даних комерційного обліку електричної енергії на платформі ММS дані про споживання ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Зоря» (вул. Перемоги, буд. 2, м. Запоріжжя, 69001, ідентифікаційний код 36999957) електричної енергії у березні 2022 року, зазначивши з 01.03.2022 по 31.03.2022 включно обсяги спожитої електричної енергії в розмірі 0 кіловат-годин.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (вулиця Енергетична, будинок 6, 21022, місто Вінниця, ідентифікаційний код 31443937) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря, (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, офіс 209а) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря, (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, офіс 209а) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 15 953 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три тисячі) грн. 26 коп., як зайво сплачений.

Видати наказ.

Повний текст судового рішення складено та підписано- 23.08.23.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.