ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р. Справа №921/481/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака

Б.Д. Плотніцького,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

за матеріалами апеляційної скарги Приватного підприємства «Інвест-Родина» б/н від 18.05.2023 (вх. № 01-05/1619/23 від 22.05.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 (повний текст рішення складено 28.04.2023, м. Тернопіль, суддя І.М. Гирила)

у справі № 921/481/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Інвест-Родина», м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 1 256 579,97 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Осів П.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» вернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства «Інвест-Родина» про стягнення 479 415, 92 грн суми основного боргу, 267 929, 67 грн пені, 32 119, 65 грн 3% річних 443 555, 62 грн інфляційних втрат та 33 559, 11 грн 7% штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання природного газу № К-46/2020 від 29.04.2020, зокрема в частині оплати вартості поставленого позивачем природного газу. За неналежне виконання умов договору позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач подав заяву за вих. № 1662 від 05.12.2022 (вх. № 8336), в якій зазначив, що вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 479 415, 92 грн не підтримує, у зв`язку із їх сплатою після пред`явлення позову. В підтвердження здійсненої відповідачем оплати за Договором № К-46/2020 від 29.04.2020 долучив до матеріалів справи платіжне доручення № 1958 від 02.12.2022 на суму 479 415, 92 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Приватного підприємства «Інвест-Родина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» 97 552 грн 22 коп. пені, 88 284 грн 06 коп. інфляційних нарахувань, 8 469 грн 95 коп. 3% річних, 33 559 грн 11 коп. штрафу та 10 609 грн 22 коп. в повернення сплаченого судового збору. Закрив провадження у справі в частині стягнення 479 415 грн 92 коп. основного боргу за відсутністю предмету спору.

Не погодившись з даним рішенням суду, Приватне підприємство «Інвест-Родина» подало апеляційну скаргу б/н від 18.05.2023 (вх. № 01-05/1619/23 від 22.05.2023), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.10.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, на те, що оскільки позивачем додано опис вкладення у цінний лист, у якому вказано не правильну адресу відповідача та який не відповідає вимогам пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. №270, то він не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ надсилання копії позовної заяви відповідачу. Таким чином позовна заява не відповідає вимогам, викладеним у ст. 162, 164 ГПК України.

Разом з тим, апелянт вказує, що визначений позивачем як підстава позову Договір №К-46/2020 постачання природного газу від 29.04.2020 є неукладеним з огляду на відсутність строку його дії як того вимагає ч. 3 ст. 180 ГК України. Наведене, на переконання відповідача, свідчить про те, що на момент пред`явлення позову між позивачем і відповідачем не існувало цивільних відносин, тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення боргу, процентів, штрафу та пені за договором.

На переконання відповідача, місцевий господарський суд прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи саме належним чином засвідчених письмових доказів, якими обгрунтовує свій позов Позивач. На копії Договору постачання природного газу № К-46/2020 від 29.04.2020 відсутній посвідчувальний напис, а міститься лише напис «копія». На копіях інших документів відсутне зазначення посади особи, яка засвідчує копії, її власного імені та прізвища. Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки такі документи не є допустимими доказами.

Окрім того, апелянт вказує, що позивачем не доведено наявність понесених збитків, що відповідно до ст. 233 ГК України є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Відповідачем 10.07.2023 подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/4618/23), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 08.08.2023 представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання 08.08.2023 з`явився представник відповідача, надав пояснення, доводи апеляційної апеляційної підтримав.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

29.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп", як Постачальником, з однієї сторони, та Приватним підприємством "Інвест-Родина", як Споживачем, з другої сторони, укладено Договір постачання природного газу № К-46/2020 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Споживача природний газ в обсягах, за ціною та у порядку, передбачених Договором, а Споживач зобов`язався прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.

П. 1.2 1.7 Договору сторони визначили, що Постачальник передає Споживачу природний газ в обсязі, що визначені у Додатку №1 до цього Договору. Вказані обсяги природного газу є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись у порядку, передбаченому п. 1.5 Договору. Обсяги постачання природного газу Постачальником Споживачу в кожному розрахунковому періоді (газовій добі) визначаються на підставі письмової заявки Споживача на адресу Постачальника, що подаються в порядку, визначеному в п. 1.5 цього Договору та можуть відрізнятись від обсягів, зазначених у п. 1.2 цього Договору. Споживач має право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених Постачальником обсягів природного газу. Постачання/споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється відповідно до обсягу, визначеного п. 1.2 цього Договору. Не пізніше 25 числа місяця, що передує місяцю постачання, Споживач надає Постачальнику загальну заяву на весь місяць постачання з визначенням обсягів постачання подобово. Збільшення/зменшення, анулювання обсягу природного газу здійснюється на підставі письмових заявок Споживача, які подаються електронною поштою не пізніше ніж до 08:00 UTC (10:00 за київським часом) години доби, що передує добі постачання, на яку подається заявка. Подання заявки, коригування заявлених обсягів здійснюється шляхом внесення даних в особистому кабінеті Споживача або направлення електронного повідомлення з електронної пошти Споживача на електронну пошту Постачальника. У разі відсутності письмової заявки Споживача відповідно до п. 1.5 цього Договору Постачальник здійснює постачання природного газу Споживачу в обсягах, відповідно до п. 1.2 цього Договору. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу за розрахунковий період 10% від замовленого Споживачем без коригування. У випадку неподання Споживачем заявки у строк та у порядку, встановлених п. 1.2.2, 1.3, 1.5 даного Договору, обсяг природного газу, що поставлений Постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформленими згідно з р. 4 даного Договору та підлягає оплаті Споживачем в порядку встановленому даним Договором.

Загальна вартість Договору складається із суми вартостей природного газу, переданого у власність Споживача протягом строку дії Договору. Ціна природного газу за 1 000 куб. м погоджується Сторонами Договору у додатковій угоді до Договору та включає в себе вартість природного газу, компенсацію вартості послуг замовленої потужності, що сплачується Постачальником Оператору ГТС. У випадку зміни ціни природного газу за 1 000, 00 куб. м Постачальник направляє Споживачу підписаний з його сторони та завірений печаткою проект відповідної додаткової угоди до Договору у двох оригінальних примірниках. Споживач повинен протягом трьох робочих днів з дати отримання проекту додаткової угоди підписати і завірити печаткою цю додаткову угоду та повернути Постачальнику її оригінальний примірник (п. 2.1 - 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору Споживач зобов`язаний оплатити вартість місячного обсягу природного газу, вказаного у заявці Споживача, а за відсутності заявки Споживача, місячного обсягу природного газу (планового), зазначеного у п. 1.2 Договору, на рахунок Постачальника у термін до 10-го числа місяця, наступного за звітним (місяцем поставки).

П. 4.2-4.5 Договору передбачено, що приймання-передача природного газу протягом звітного періоду здійснюється відповідно до п. 1.7 Договору. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для проведення Споживачем остаточних розрахунків за поставлений природний газ у звітному місяці. Для складання Актів приймання-передачі природного газу, Споживач до 03 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати Постачальнику належним чином завірену підписом уповноваженої особи та печаткою Споживача копію акту про фактичний об`єм обсягів розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу, складеного між Споживачем та Оператором ГРМ або Оператором ГТС. На підставі отриманих від Споживача даних та або даних Оператора ГТС Постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою Акти приймання-передачі природного газу, в якому зазначається вартість поставленого природного газу, компенсацію вартості замовленої потужності та плата за небаланс (за наявності) та направляє їх Споживачу. Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання Актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання Акту приймання-передачі природного газу. У випадку невиконання обов`язку, передбаченого п. 4.4 Договору, природний газ вважається поставленим та прийнятим споживачем від Постачальника у відповідному звітному місяці на підставі даних Постачальника та або документів та або інформації, які складаються та або надаються Оператором ГТС та або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей відповідно до Договору або в судовому порядку.

Споживач має право: отримувати природний газ на умовах, визначених Договором, за умови дотримання його умов; безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та послуг, що надаються Постачальником, та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий природний газ, про обсяги та інші показники власного споживання природного газу. Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених Договором (пп. 5.1.1, 5.1.2 п. 5.1 Договору).

Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ відповідно до умов Договору. Постачальник зобов`язаний постачати природний газ на умовах та в обсягах, визначених Договором, за умови дотримання Споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього (пп. 5.2.1, 5.2.2 п. 5.2 Договору).

Згідно з п. 11.1 Договору останній є укладеним з дати його підписання сторонами, скріплення їх підписів печатками та діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде направлено іншій стороні письмового повідомлення про припинення строку дії Договору.

Всі додатки, зміна умов Договору, доповнення та додаткові угоди є невід`ємними частинами Договору, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками (п. 11.2 Договору).

П. 11.11. Договору сторони погодили, зокрема, обов`язок сповістити один одного про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно-правової форми, банківських реквізитів, статусу платника податку на прибуток, реєстрації платника податку на додану вартість тощо) протягом 3-х календарних днів з дня настання відповідних обставин шляхом надіслання відповідного письмового повідомлення.

Додатком №1 до Договору сторони погодили обсяги постачання природного газу.

25.01.2022 між сторонами у справі підписано Додаткову угоду №2022/02/01 до Договору постачання природного газу №К-46/2020 від 29.04.2020, якою визначено ціну природного газу, який буде постачатися з 01.02.2022. П. 3 вказаної Додаткової угоди сторони визначили, що вона є невід`ємною частиною Договору, вступає в силу з моменту підписання її сторонами, застосовується до відносин сторін, які виникли з 01 лютого 2022 та діє протягом дії Договору.

Позивач стверджує, що на виконання умов укладеного правочину, протягом січня - березня та липня - серпня 2022 року, згідно з актами приймання-передачі природного газу №0 від 31.01.2022 на суму 671 960, 53 грн, №5 від 28.02.2022 на суму 175 400, 62 грн, №2 від 31.03.2022 на суму 69 300, 71 грн, №5 від 31.07.2022 на суму 71 883, 34 грн та №2 від 31.08.2022 на суму 3 227, 87 грн він поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 991 773, 07 грн. Однак, ПП "Інвест-Родина" взяті на себе зобов`язання в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків виконало неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості в сумі 479 415, 92 грн.

Зважаючи на несвоєчасну оплату відповідачем вартості отриманого природного газу, позивач нарахував та просив стягнути з ПП "Інвест-Родина" 267 929, 67 грн пені, 32 119, 65 грн 3% річних 443 555, 62 грн інфляційних втрат та 33 559, 11 грн 7% штрафу.

Згідно з платіжним дорученням № 1958 від 02.12.2022 відповідачем оплачено суму основної заборгованості в розмірі 479 415, 92 грн.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем вказано неправильну адресу в описі вкладення у цінний лист, колегія суддів вказує наступне.

Вимоги щодо форми, змісту позовної заяви та додатків до неї закріплені у статтях 162, 164, 172 ГПК України. Зокрема, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 1 ст. 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів. Згідно з ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звернулась з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Як встановлено судом, долучені до позовної заяви: накладна за №110 від 28.09.2022, опис складення від 28.09.2022, фіскальний чек від 28.09.2022 свідчать про надіслання останньої ПП "Інвест-Родина", за адресою: вул. Живова, буд. 15-А, м. Тернопіль, 46008.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що у п. 12 Договору (місцезнаходження, реквізити та підписи сторін), неналежне виконання зобов`язань за яким слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, сторонами визначено дві адреси відповідача, а саме: вул. Живова, буд. 15-А, м. Тернопіль, 46008 та адреса для листування: вул. Лозовецька, 13, м. Тернопіль, 46010. Визначена Договором адреса: вул. Живова, буд. 15-А, м. Тернопіль, 46008 вказана і у долучених до позовної заяви актах приймання-передачі природного газу за період січня по березень 2022 року, підписаних сторонами без заперечень.

Відтак, суд правомірно встановив, що були підстави для відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні положення закріплено у п. 4 ст. 11 ГПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні й ілюзорні, а практичні й ефективні права (рішення ЄСПЛ у справі «Метьюз проти Сполученого Королівства» («Matthews v. the United Kingdom») [GC], заява № 24833/94, п. 34); право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94, п. 36).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, п. 25).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19) також зазначав, що надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, такі аргументи апеляційної скарги не беруться судом до уваги.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що 29.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп", як Постачальником, з однієї сторони, та Приватним підприємством "Інвест-Родина", як Споживачем, з другої сторони, укладено Договір постачання природного газу № К-46/2020 (далі - Договір), який за своєю правовою природою є договором постачання природного газу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3 глави 1 Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

У п. 5 глави 1 Правил постачання природного газу зазначено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений cпоживач у відповідному періоді постачання; новий постачальник - постачальник природного газу, з яким споживач, що має діючого постачальника, уклав договір постачання природного газу та який буде здійснювати постачання природного газу у періоді, наступному після періоду постачання природного газу діючим постачальником; реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

З наявної в матеріалах справи № 921/481/22 відповіді ПрАТ "Тернопільміськгаз"/ Оператора ГРМ за № 324 від 29.09.2022 вбачається, що за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 обсяг споживання природного газу споживача ПП "Інвест-Родина" (ЕІС- код 56ХО0000YGO1A000) становив: 10 156 куб. м січень; 3 918 куб. м лютий; 1 548 куб. м березень; 0 куб. м квітень; 0 куб. м травень; 0 куб. м червень; 2 129 куб. м липень та 74 куб. м серпень.

Вказані ПрАТ "Тернопільміськгаз" обсяги споживання природного газу ПП "Інвест-Родина" у січні-березні та липні-серпні 2022 року відповідають обсягам газу, відображеним позивачем у актах приймання-передачі природного газу №0 від 31.01.2022 на суму 671 960, 53 грн, №5 від 28.02.2022 на суму 175 400, 62 грн, №2 від 31.03.2022 на суму 69 300, 71 грн, №5 від 31.07.2022 на суму 71 883, 34 грн, №2 від 31.08.2022 на суму 3 227, 87 грн, які підписано повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (належним чином засвідчені копії в матеріалах справи, ст. 207-211/Т. 1)

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції за наслідками дослідження матеріалів справи згідно з актами приймання-передачі природного газу №0 від 31.01.2022 на суму 671 960, 53 грн, №5 від 28.02.2022 на суму 175 400, 62 грн, №2 від 31.03.2022 на суму 69 300, 71 грн, №5 від 31.07.2022 на суму 71 883, 34 грн та №2 від 31.08.2022 на суму 3 227, 87 грн позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 991 773, 07 грн.

Однак, ПП "Інвест-Родина" взяті на себе зобов`язання в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків виконало неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості в сумі 479 415, 92 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статтей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з платіжним дорученням № 1958 від 02.12.2022 відповідачем оплачено суму основної заборгованості в розмірі 479 415, 92 грн, відтак, судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу за відсутністю предмету спору.

Щодо доводів апелянта про те, що в договорі сторони не погодили строк, а тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення боргу та штрафних санкцій, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 29, 33-35 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Ч. 8 ст. 181 ГК України, в чинній редакції на момент укладення договору, передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

У постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

У постанові від 18.02.2022 у справі №918/450/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Договір постачання природного газу №К-46/2020 від 29.04.2020 підписаний повноважними представниками сторін, підписи скріплено печатками юридичних осіб. Вказаний правочин не має ознак договору, недійсність якого прямо встановлена законом. Відомості про визнання його недійсним у суду відсутні.

Передбачене п. 11.1 Договору повідомлення будь-якої із сторін правочину про припинення його дії після 31.12.2020 в матеріалах справи відсутнє, а сторонами не надане. Натомість, долучені до позову Додаткова угода №2022/02/01 від 25.01.2022 та акти приймання-передачі природного газу, а також здійснена відповідачем оплата його вартості свідчать про пролонгацію даного правочину, зокрема, на 2022 рік.

Відтак, твердження відповідача про неукладеність такого правочину не беруться судом до уваги.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 7.2 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення Споживачем розміру або строку (п. 3.1 Договору) оплати поставленого Постачальником природного газу у відповідному місяці Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення від суми заборгованості, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми простроченого платежу.

Зважаючи на допущене відповідачем порушення строків здійснення оплати за отриманий протягом січня-березня та липня 2022 року природний газ, на підставі наведених вище норм чинного законодавства, умов укладеного правочину, з врахуванням здійснених відповідачем оплат, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 479 415, 92 грн та 3% річних в сумі 267 929, 67 грн, 33 559, 11 грн штрафу та 443 555, 62 грн інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій зроблений судом першої інстанції щодо сум, строків і ставок нарахувань, колегія суддів встановила, що такий є вірним, документально обгрнтованим та арифметично вірним, відтак місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 97 552 грн 22 коп. пені, 88 284 грн 06 коп. інфляційних нарахувань, 8 469 грн 95 коп. 3% річних, 33 559 грн 11 коп. штрафу.

Щодо посилання апелянта на те, що відповідно до ст. 233 ГК України є підстави для зменшення штрафних санкцій, суд вказує наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено і у ст. 233 ГК України, за змістом якої, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз наведених вище приписів чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

З наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

За змістом ст. 546, 549 ЦК України, ст. 230 ГК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 ГК України).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін у справі, з урахуванням встановлених обставин справи, та не допускати фактичного звільнення відповідача від їх сплати без належних на те правових підстав.

Поряд із цим, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Колегія суддів з наявних в матеріалах справі доказів не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 у справі №921/481/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства Інвест-Родина б/н від 18.05.2023 (вх. № 01-05/1619/23 від 22.05.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 у справі № 921/481/22 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в параграфі 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Б.Д. Плотніцький