ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" серпня 2023 р. Справа № 911/1841/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС", 02222, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 16

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ", 08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 45

про стягнення 218 691,08 грн за договором поставки № 1731-05/2017 від 13.03.2017

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ" про стягнення 218 691,08 грн заборгованості за договором поставки № 1731-05/2017 від 13.03.2017, документ сформований в системі "Електронний суд".

Позовні вимоги обґрунтовані частковою оплатою відповідачем поставленого позивачем згідно умов вказаного договору товару, у зв`язку з чим сума заборгованості склала 137 204,84 грн, яка стала підставою для нарахування пені у сумі 23 383,58 грн, 12% річних у сумі 22 472,74 грн та інфляційних у сумі 35 629,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам установлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов та інших документів до суду не надав.

Про розгляд господарським судом справи № 911/1841/23 відповідач повідомлений належним чином. Суд, на його електронну адресу та юридичну адресу направляв копії ухвали про відкриття провадження у справі, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідка про відправлення електронного листа та рекомендоване повідомлення № 040 про вручення представнику відповідача 30.06.2023 копії ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої статті 165 та частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

13 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ" (Покупець) був укладений договір поставки № 1731-05/2017, згідно із умовами якого Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти Покупцю запчастини та експлуатаційні матеріали (надалі по тексту товар), а також виконувати шино монтажні послуги, а Покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його (пункт 1.1 Договору).

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується на кожну окрему партію товару (пункт 1.2 Договору).

Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану у видаткових накладних, протягом дії договору (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що є невід`ємними складовими даного договору, без складання специфікацій.

Згідно із пунктом 2.3 Договору товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару (пункт 2.4 Договору).

Відповідно до пункту 2.5 Договору поставка товару здійснюється за погодженням сторін на умовах: EXW склад постачальника. Товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару покупцю на складі постачальника. FCA Франко-Перевізник. Товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється постачальником за рахунок покупця.

Оплата згідно договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (пункт 3.1 Договору).

Згідно із пунктом 4.2 Договору Покупець зобов`язаний прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно п. п. 2, 3 даного Договору.

Відповідно до пунктів 5.2 та 5.3 Договору, в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. На підставі статті 625 ЦК України сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Умовами пунктів 8.2, 8.4 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови, або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Вказаний Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Як зазначає позивач, на виконання зобов`язань за Договором ним було відвантажено відповідачу товар на загальну суму 277 354,98 грн, про що свідчать видаткові накладні: від 16.12.2021 № SI; від 16.12.2021 №№ SI, SI; від 17.12.2021 № SI; від 20.12.2021 №№ SI, SI; від 21.12.2021 № SI; від 23.12.2021 №№ SI, SI, SI; від 24.12.2021 №№ SI, SI, SI; від 30.12.2021 № SI; від 02.02.2022 №№ SI, SI, SI, SI; від 03.02.2022 №№ SI, SI, SI; від 07.02.2022 № SI та від 10.02.2022 № SI.

Накладні підписані представниками сторін, підписи яких засвідчені печатками юридичних осіб.

Разом з названими вище видатковими накладними відповідачу були вручені рахунки на оплату отриманого товару: від 16.12.2021 №№ S, S, S; від 17.12.2021 № S; від 20.12.2021 №№ S, S; від 21.12.2021 № S; від 23.12.2021 №№ S, S, S; від 24.12.2021 №№ S, S, S; від 30.12.2021 № S; від 02.02.2022 №№ S, S, S, S; від 03.02.2022 №№ S, S, S; від 07.02.2022 № S та від 10.0.2022 № S.

Однак, як твердить позивач, відповідач здійснив лише часткову оплату товару на загальну суму 140 150,14 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4688 від 21.12.2021 у сумі 20 000,00 грн; № 4781 від 17.01.2022 у сумі 10 000,00 грн; № 4842 від 24.01.2022 у сумі 58 007,46 грн; № 4843 від 24.01.2022 у сумі 6 457,20 грн; № 4925 від 02.02.2022 у сумі 10 000,00 грн; № 4934 від 03.02.2022 у сумі 10 000,00 грн; № 4957 від 09.02.2022 у сумі 5 000,00 грн; № 4965 від 10.02.2022 у сумі 5 000,00 грн; № 4984 від 14.02.2022 у сумі 5 685,48 грн; № 5008 від 18.02.2022 у сумі 2 000,00 грн; № 5164 від 27.07.2022 у сумі 5 000,00 грн та № 6067 від 23.01.2023 у сумі 3 000,00 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач твердить, що відповідач неналежним чином та не в повному обсязі здійснив оплату отриманого товару, сплативши вартість товару лише частково в сумі 140 150,14 грн, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за отриманий товар в сумі 137 204,84 грн (277 354,98 грн - 140 150,14 грн).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина перша статті 175 Господарського кодексу України).

Відповідно частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 277 354,98 грн, що підтверджується копіями підписаних без будь-яких зауважень та заперечень видаткових накладних: від 16.12.2021 № SI; від 16.12.2021 №№ SI, SI; від 17.12.2021 № SI; від 20.12.2021 №№ SI, SI; від 21.12.2021 № SI; від 23.12.2021 №№ SI, SI, SI; від 24.12.2021 №№ SI, SI, SI; від 30.12.2021 № SI; від 02.02.2022 №№ SI, SI, SI, SI; від 03.02.2022 №№ SI, SI, SI; від 07.02.2022 № SI та від 10.02.2022 № SI.

Як вбачається із змісту видаткових накладних, відповідно до пункту 2.3 Договору, строк відтермінування оплати товару був визначений таким чином:

- до 10.01.2022 за ВН №№ SI, SI, SI від 16.12.2021;

- до 15.02.2022 за ВН № SI від 17.12.2021;

- до 14.01.2022 за ВН №№ SI та SI від 20.12.2021;

- до 15.01.2022 за ВН № SI від 21.12.2021;

- до 17.01.2022 за ВН №№ SI, SI, SI від 23.12.2021;

- до 18.01.2022 за ВН №№ SI, SI, SI від 24.12.2021;

- до 24.01.2022 за ВН № SI від 30.12.2021;

- до 27.02.2022 за ВН №№ SI, SI, SI, SI від 02.02.2022;

- до 28.02.2022 за ВН №№ SI, SI, SI від 03.02.2022;

- до 04.03.2022 за ВН №SI від 07.02.2022;

- до 07.03.2022 за ВН № SI від 10.02.2022.

За даними Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС", не спростованими та не запереченими Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ", відповідач лише частково здійснив платежі за автозапчастини на загальну суму 140 150,14 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 4688 від 21.12.2021; № 4781 від 17.01.2022; № 4842, № 4843 від 24.01.2022; № 4925 від 02.02.2022; № 4934 від 03.02.2022; № 4957 від 09.02.2022; № 4965 від 10.02.2022; № 4984 від 14.02.2022; № 5008 від 18.02.2022; № 5164 від 27.07.2022 та № 6067 від 23.01.2023.

Судом враховано, що здійснені відповідачем оплати, позивачем зараховано: із призначенням платежу з посиланням на договір та конкретний рахунок за вказаним рахунком та викаткою накладною; із призначення платежу з посиланням лише на договір в порядку черговості погашення заборгованості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар в сумі 137 204,84 грн станом на день прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 137 204,84 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 383,58 грн пені (нарахованої за період з 16.02.2022 по 09.09.2022), 35 629,92 грн інфляційних нарахувань (за період березень 2022 - травень 2023) та 22 472,74 грн 12% річних (нарахованих за період з 16.02.2022 по 15.06.2023).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктами 5.2 Договору визначено, що в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу наведених положень законодавства, неустойка (пеня, штраф) може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі (встановлено за згодою сторін), а також якщо договором встановлено розмір відповідної штрафної санкції, який відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Згідно із частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем враховано вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини шостої статті 232 Господарського кодексу України та здійснено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а саме в період з 16.02.2022 по 09.09.2022. Разом з тим, судом також встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання зобов`язання по останній видатковій накладній № SI від 10.02.2022, оскільки, строк оплати по ній, як вказано в самій накладні - до 07.03.2022, таким чином період прострочення за вказаною видатковою накладною з урахування вимог частини шостої статті 232 Господарського кодексу України становить з 08.03.2022 по 07.09.2022, тоді як позивачем визначено з 10.03.2022 по 09.09.2022.

З огляду на вимоги частин першої та другої статті 2, частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, за перерахунком суду сума пені у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання становить 23 376,17 грн, у зв`язку з чим такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до вказаних норм, у договорі сторони домовились збільшити розмір річних до 12% (пункт 5.3 Договору).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Суд перевірив подані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 12% річних.

Розрахунок 12% річних, зроблений позивачем, містить арифметичні помилки, оскільки позивачем у розрахунку враховується сума відсотків за один день.

Таким чином, згідно перерахунку суду, загальна сума 12% річних становить 22 388,38 грн. У зв`язку із чим у стягненні 84,36 грн 12% річних суд відмовляє, оскільки вимоги в цій частині позову необґрунтовані.

Із розрахунку інфляційних втрат також вбачається арифметична помилка, оскільки позивачем невірно визначено розмір заборгованості на яку здійснено нарахування інфляційних втрат за період із січня 2023 по травень 2023 року, так позивачем вказано суму заборгованості 231 789,26 грн, тоді як вірна сума 137 204,84 грн.

Отже, за перерахунком суду, сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення з відповідача складає 32 199,47 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, спираючись та ті обставини, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, ніж ті, що надані позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором поставки № 1731-05/2017 від 13.03.2017, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із пунктом 2 частини п`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання позову в сумі 2 582,03 грн підлягає покладенню на відповідача.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з приписами пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої та частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З дотриманням приписів пункту 9 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позивачем у позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого позивач фактично поніс 15 500,00 грн та очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Судом встановлено, що правова допомога Товариству з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" надавалась адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем подано копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 14/06/2023-1ПД від 14.06.2023, укладеного між Адвокатом Спиридоновим О.В. та ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (Клієнт), предметом якого (пункт 1.1) є надання адвокатом правової допомоги клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів у Господарському суді Київської області шляхом здійснення позовної роботи у відповідності до Господарського процесуального кодексу України відносно контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ" (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 45; ) щодо стягнення з останнього на користь клієнта суми дебіторської заборгованості та штрафних санкцій у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань; клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар за надання такої правової допомоги. За умовами пункту 4.1 Договору, за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначену в додатковій угоді до цього договору, за розрахунковою ставкою 2000,00 грн за годину витраченого часу адвоката.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (пункт 8.1 Договору).

Відповідно до додаткової угоди від 14.06.2023 до вказаного договору, за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Київської області позовної заяви розмір винагороди становить 15 500,00 грн (згідно опису наданих послуг).

15 червня 2023 року між сторонами договору підписано опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 14/06/2023-1ПД від 14.06.2023, в якому викладено детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг; кількість витраченого часу адвокатом, який складає 7,75 годин; ставка за 1 годину витраченого часу адвокатом - 2000,00 грн; загальна вартість послуг 15 500,00 грн.

Вказана сума, яка зазначена в опису, оплачена позивачем адвокату, що підтверджується платіжними інструкціями № 950 від 15.06.2023 та № 953 від 16.06.2023.

У матеріалах справи містяться також копії довіреності від 14.06.2023, виданої ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" адвокату Спиридонову О.В. щодо уповноваження останнього бути представником у Господарському суді Київської області у справі за позовом ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" до ТОВ "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ" щодо стягнення заборгованості. Також, міститься копія свідоцтва МК № 001709 про право на заняття адвокатською діяльністю Спиридоновим О.В.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Заперечень щодо розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу чи клопотання про зменшення розміру таких витрат від відповідача не надійшло.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Як зазначалося вище, позивачем подано опис наданих послуг від 15.06.2023 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 14/06/2023-1ПД від 14.06.2023, в якому викладено детальний опис виконаних адвокатом послуг.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що наданими Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" доказами підтверджується факт надання професійної правничої допомоги позивачу в цій справі на суму 15 500,00 грн.

А тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 15 250,36 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТКОМТРАНСМЕХАНІЗАЦІЯ" (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 45; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (02222, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 16; ) 215 168 (двісті п`ятнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн 86 коп. (з яких 137 204,84 грн основний борг, 23 376,17 грн пеня, 22 388,38 грн 12% річних, 32 199,47 грн інфляційні втрати), а також 2 582 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн 03 коп. судового збору, 15 250 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 36 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 21.08.2023