РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2023Справа № 910/5313/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 130) до Дочірнього підприємства "РЕЙЛІН" (03143, місто Київ, вулиця Івана Сірка, будинок 15) про стягнення 7 124 616,44 грн.

та за зустрічною позовною заявою Дочірнього підприємства "РЕЙЛІН" (03143, місто Київ, вулиця Івана Сірка, будинок 15) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 130) про визнання недійсним договору,

За участю представників:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Мелехова О. С.,

від відповідача (позивач за зустрічним позовом) - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.04.2023 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" (далі - позивач) до Дочірнього підприємства "РЕЙЛІН" (далі - відповідач) про стягнення 7083000,00 грн та була передана 06.04.2023 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Боричів Тік» (кредитор) та Дочірнім підприємством «РЕЙЛІН (позичальник) укладено договір № БПФД № 1 безвідсоткової поротної фінансової допомоги (позики) - надалі договір.

На виконання умов договору позивачем було перераховано відповідачу 7 000 000,00 грн на підставі платіжних доручень № 406 від 26.01.2022 (1 000 000,00 грн), № 407 від 27.01.2022 (1 500 000,00 грн), № 408 від 27.01.2022 (1 000 000,00 грн), № 409 від 28.01.2022 (1 000 000,00 грн), № 410 від 28.01.2022 (1 500 000,00 грн), № 553 від 11.05.2022(1 000 000,00 грн).

З метою досудового врегулювання можливого спору та у зв`язку з усними відмовами відповідача повертати кошти позивач звернувся до відповідача з претензією № 40 від 10.11.2022 з проханням врахувати строки повернення грошових коштів, а саме не пізніше 30.01.2023, що підтверджується платіжним дорученням Укрпошти 297 від 21.11.2022.

Вказану претензію відповідачем отримано 01.12.2022, водночас на дату подання даної позовної заяви вказані грошові кошти не повернуті позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У встановлений судом строк від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.05.2023.

11.05.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що право вимоги на повернення коштів настає лише 11.05.2023, тобто від дати, коли кредитор виконав свої зобовязання у повному обсязі. Крім того, він звертався до позивача з вимогою продовжити строк позики, проте оскільки відповіді не отримав, договір є продовженим до 11 травня 2024 року за згодою сторін. Просить відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

11.05.2023 Дочірнє підприємство "РЕЙЛІН" звернулось до суду з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" про визнання недійсним договору БПФД № 1 безвідсоткової поротної фінансової допомоги (позики).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п. 2.1 Договору, договірна ціна може бути переглянута та уточнена Сторонами по факту виконання Робіт, а відтак відповідач за первісним позовом вважає, що у договорі № -БПФД № 1 Безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) від 25 січня 2022 року на першій сторінці не зазначено код ЄДРПОУ, ні позичальника, ні кредитора; перша і друга сторінка не підписана сторонами, тому не відомо, чи ці сторінки погоджувались сторонами; позику не надано в повному обсязі в строки, які дозволяли б позичальнику вчасно закупити насіння.

За таких обставин відповідач за первісним позовом вважає, що вищевикладене є підставою для визнання недійсним договору № БПФД № 1 Безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) від 25 січня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" до Дочірнього підприємства "РЕЙЛІН" про стягнення 7083000,00 грн. Зустрічні позовні вимоги Дочірнього підприємства "РЕЙЛІН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "БОРИЧІВ ТІК" про визнання недійсним договору об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/5313/23.

18.05.2023 представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, пояснення щодо зустрічної позовної заяви та відповідь на відзив. Зазначала, що договором не передбачено жодних пролонгованих умов строку дії договору, натомість п. 5.2 договору визначено, що вказаний строк може бути продовжений за згодою сторін, якої сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач не заперечує проти укладення договору №БПФД №1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 22.01.2022 та не заперечує проти отримання 7 000 000,00 грн на підставі платіжних доручень, підстави для задоволення зустрічної позовної заяви відсутні.

У судовому засіданні 18.05.2023 розгляд справи відкладений на 13.06.2023.

12.06.2023 представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача 7 124 616,44 грн, з яких: основний борг - 7 000 000,00 грн, 3% річних - 61 616,44 грн, інфляційні збитки - 63 000,00 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 106 869,25 грн.

12.06.2023 представник позивача подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, заяву про збільшення витрат на правову (правничу) допомогу.

13.06.2023 представник відповідача за первісним позовом подав до суду заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог.

Також 13.06.2023 представник відповідача за первісним позовом подав до суду заяву щодо залишення без розгляду позовних вимог, які викладені у позовній заяві та заяві про збільшення вимог від 17.05.2023 та які заявлені із посиланням на ст. 625 ЦК України, проте така заява не прийнята судом до розгляду, оскільки не містить підпису заявника.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом подав до суду свій підписаний примірник вказаної заяви (зі штампом канцелярії про прийняття вказаної заяви), тобто фактично заяви, у прийнятті якої вже відмовлено.

У судовому засіданні 13.06.2023 оголошено перерву до 06.07.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі №910/5313/23 та призначено справу до розгляду по суті на 01.08.2023.

01.08.2023 представник відповідача за первісним позовом подав до суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 01.08.2023, у задоволенні якого судом було відмовлено.

У судове засідання 01.08.2023 з`явився представник позивача за первісним позовом, надав пояснення по справі.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання 01.08.2023 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 01.08.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

25.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «БОРИЧІВ ТІК» (далі - кредитор, позивач за первісним позовом) та Дочірнім підприємством «РЕЙЛІН» (далі - позичальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) укладено договір №БПФД №1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (позику) в грошових коштах національної української валюти - гривні, а останній зобов`язується використати її за призначенням і повернути позику у визначений даним договором строк.

У зв`язку з тим, що між сторонами за даним договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, позика позичальнику надається на безвідсотковій (безвідплатній) умові (п. 1.2 договору).

За умовами п. 3.1 договору сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за даним договором становить 7 000 000,00 грн.

Кредитор зобов`язаний надати безвідсоткову поворотну фінансову допомогу за усним повідомленням позичальника (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору безвідсоткова поворотна фінансова допомога надається у безготівковій формі кредитором позичальнику, шляхом перерахування кредитором грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Сторони домовились, що сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги може надаватись кредитором позичальнику частинами по мірі надходжень заявок від позичальника.

Згідно з п. 5.1 договору строк надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги позичальнику становить 12 місяців: з правом повернення позики до закінчення строку.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що строк, вказаний у п. 5.1 даного договору може бути продовжений за згодою сторін.

По закінченню строку, вказаного в п. 5.1 даного договору, позичальник зобов`язується протягом 5 днів повернути суму безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) (п. 6.1 договору).

Безготівкова поворотна фінансова допомога (позика) повертається у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок кредитора (п. 6.2 договору).

За умовами п. 7.1 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 24.01.2023.

На виконання умов договору позивачем за первісним позовом було перераховано відповідачу 7 000 000,00 грн на підставі платіжних доручень: №406 від 26.01.2022 (1 000 000,00 грн), №407 від 27.01.2022 (1 500 000,00 грн), №408 від 27.01.2022 (1 000 000,00 грн), №409 від 28.01.2022 (1 000 000,00 грн), №410 від 28.01.2022 (1 500 000,00 грн), №553 від 11.05.2022 (1 000 000,00 грн).

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання фінансової допомоги.

Матеріали справи містять повідомлення позивача за первісним позовом №40 від 10.11.2022, у якому останній просив відповідача врахувати строки повернення грошових коштів, а саме не пізніше 30.01.2023, та яке було отримано відповідачем 01.12.2022, що підтверджується платіжним дорученням Укрпошти та роздруківкою трекінгу.

Відповіді на вказане повідомлення матеріали справи не містять, як і доказів повернення грошових коштів відповідачем позивачеві.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача на свою користь 7 124 616,44 грн, з яких: основний борг - 7 000 000,00 грн, 3% річних - 61 616,44 грн, інфляційні збитки - 63 000,00 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 106 869,25 грн.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, ДП «РЕЙЛІН» просило визнати недійсним договір № БПФД № 1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) від 25.01.2022, посилаючись на те, що у ньому на першій сторінці не зазначено код ЄДРПОУ ані позичальника, ані кредитора; перша і друга сторінка не підписана сторонами, тому не відомо, чи ці сторінки погоджувались сторонами; позику не надано в повному обсязі в строки, які дозволяли б позичальнику вчасно закупити насіння.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «БОРИЧІВ ТІК» підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ДП «РЕЙЛІН» не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики, а відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Обов`язок позичальника повернути позику врегульований приписами статті 1049 Цивільного кодексу України, з аналізу приписів частини 1 якої, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п. 5.1 договору строк надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги позичальнику становить 12 місяців: з правом повернення позики до закінчення строку.

По закінченню строку, вказаного в п. 5.1 даного договору, позичальник зобов`язується протягом 5 днів повернути суму безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) (п. 6.1 договору).

За умовами п. 7.1 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 24.01.2023.

На виконання умов договору позивачем за первісним позовом було перераховано відповідачу 7 000 000,00 грн на підставі платіжних доручень: №406 від 26.01.2022 (1 000 000,00 грн), №407 від 27.01.2022 (1 500 000,00 грн), №408 від 27.01.2022 (1 000 000,00 грн), №409 від 28.01.2022 (1 000 000,00 грн), №410 від 28.01.2022 (1 500 000,00 грн), №553 від 11.05.2022 (1 000 000,00 грн).

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання фінансової допомоги.

Втім, як встановлено судом, відповідач за первісним позовом своїх зобов`язань за договором в частині повного та у встановлений договором строк, повернення отриманої фінансової допомоги не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач за первісним позовом під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не надав жодних належних доказів з повернення фінансової допомоги в межах строку, визначеного умовами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що строк виконання зобов`язання за договором на момент звернення з позовом до суду не настав, оскільки право вимоги на повернення коштів настає лише 11.05.2023, тобто від дати, коли кредитор виконав свої зобовязання у повному обсязі.

Разом з тим, за умовами п. 7.1 договору, який підписаний сторонами та умови якого були ними погоджені, даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 24.01.2023.

Також необґрунтовані й доводи відповідача про те, що оскільки він звертався до позивача з вимогою продовжити строк позики, проте відповіді не отримав, тому договір є продовженим до 11 травня 2024 року за згодою сторін.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що строк, вказаний у п. 5.1 даного договору може бути продовжений за згодою сторін.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, договором не передбачено пролонгованих умов строку дії договору, натомість п. 5.2 договору визначено, що вказаний строк може бути продовжений за згодою сторін, проте відповідачем не доведено, що сторони дійшли згоди щодо продовження дії договору чи продовження строку повернення позики.

Також позивачем за зустрічним позовом не доведено недійсність договору № БПФД № 1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) від 25.01.2022.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16) та підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Згідно з частиною статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що позику не надано в повному обсязі в строки, які дозволяли б позичальнику вчасно закупити насіння, спростовуються матеріалами справи.

Сторонами було погоджено п. 4.1 договору, відповідно до якого кредитор зобов`язаний надати безвідсоткову поворотну фінансову допомогу за усним повідомленням позичальника.

Будь-яких претензій та повідомлень про порушення позивачем за первісним позовом умов договору щодо надання фінансової допомоги матеріали справи не містять.

Крім того, посилання на те, що у договорі на першій сторінці не зазначено код ЄДРПОУ ані позичальника, ані кредитора; перша і друга сторінка не підписана сторонами, тому не відомо, чи ці сторінки погоджувались сторонами, в даному випадку не можуть бути підставами для визнання недійсним цього договору, оскільки позивач за зустрічним позовом не заперечує сам факт укладення між сторонами оспорюваного ним договору, а також факт отримання на його виконання грошових коштів.

Зважаючи на вищевикладене, доводи позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження, у зв`язку із чим у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відтак, враховуючи, що факт надання грошових коштів в якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 7 000 000,00 грн.

Крім того, позивачем за первісним позовом у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення позики нараховано та заявлено до стягнення з останнього 3% річних - 61 616,44 грн та інфляційні збитки у розмірі 63 000,00 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено порушення відповідачем умов договору в частині повернення грошових коштів які надавались як поворотна безвідсоткова фінансова допомога.

При цьому, якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірними, обґрунтованими та відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому, позовні вимоги ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «БОРИЧІВ ТІК» підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, за зустрічним позовом - на позивача за зустрічним позовом, тобто на ДП «РЕЙЛІН».

Керуючись ст. ст. 74, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «БОРИЧІВ ТІК» задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «РЕЙЛІН» (03143, місто Київ, вулиця Івана Сірка, будинок 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «БОРИЧІВ ТІК» (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 130, ) суму основного боргу у розмірі 7 000 000 (сім мільйонів) грн 00 коп., 3 % річних у сумі 61 616 (шістдесят одну тисячу шістсот шістнадцять) грн 44 коп., інфляційні збитки у сумі 63 000 (шістдесят три тисячі) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 106 869 (сто шість тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн 25 коп.

3. У задоволенні зустрічного позову Дочірнього підприємства «РЕЙЛІН» відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2023

Суддя Владислав ДЕМИДОВ