ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2023 Справа №905/656/23

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, код 40075815, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро, код 40081237,

до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка Донецької області, код 00191075,

про стягнення 51 795,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення штрафу в сумі 51 795,00 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн. Також позивач просив суд здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем у накладній №53985057 маси вантажу у вагоні № 67679704, про що було складено комерційний акт № 450003/260 від 07.10.2022.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/656/23, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, сторонам встановлено строки подачі заяв по суті справи.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі, судом, у зв`язку із наявністю у суду обмежену кількість знаків поштової оплати, зважаючи на неможливість надсилання поштової кореспонденції до м. Авдіївка, копії ухвал суду від 05.06.2023 було направлено на електронні адресі позивача - , р.а-secretагу@dр.uz.gov.ua, та на електронні адреси відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені відповідачем в заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №00191075/2020-0001 від 30.06.2020, та , відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно довідок про доставку електронного листа ухвалу суду від 05.06.2023 в електронному вигляді доставлено до вищевказаних електронних скриньок сторін.

Крім того, з метою належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі судом 08.06.2023 опубліковано відповідне оголошення на сайті Господарського суду Донецької області.

12.06.2023 у встановлений судом строк на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив зменшити розмір стягуваного штрафу до 1 провізної плати. У відзиві на позов відповідач не заперечує, що ним фактично завантажено вагон № 67679704 менше вказаної ваги в перевізному документі на 2800кг, однак, просить суд зменшити розмір нарахованого штрафу. В обґрунтування вимоги про зменшення розміру штрафу зазначає, що порушення допущене відповідачем мало місце у жовтні 2022 року після великої кількості обстрілів майнового комплексу відповідача, тобто після початку військової агресії РФ. Вказує, що ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" є об`єктом критичної інфраструктури оскільки є стратегічно важливими для функціонування економіки і безпеки держави, суспільства та населення. Також звертає увагу на те, що фактично вагон № 52713872 був завантажений менше вказаної ваги в перевізному документі на 3 750 кг, отже зазначена обставина вказує на той факт, що позивачем не понесено додаткових витрат, пов`язаних з неправильним зазначенням ваги в накладній. Крім того, перевезення меншої кількості вантажу ніж було зазначено в перевізному документі, ніяким чином не вплинуло на безпеку руху, у тому числі на надмірний знос залізно дорожнього полотна, вагонів позивача тощо. Також зазначає, що у зв`язку із введенням воєнного стану та бойовими діями на території України було суттєво ускладнено ведення господарської діяльності відповідачем, що привело до зниження фінансової та господарської активності товариства та його подальшої зупинки. Станом на дату надання відзиву на позов ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" не здійснює своєї господарської діяльності взагалі у зв`язку із постійними обстрілами території м. Авдіївки, що призвело до отримання відповідачем великих збитків. Зазначає, що станом на зараз, відповідачем не отримується прибуток, а стягнення штрафу у розмірі 5 провізних плат додатково нанесе суттєвих збитків відповідачу, при цьому позивачем не додано до позову будь яких доказів понесення реальних збитків внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України.

26.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді, зокрема, зазначає, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту залізниць України встановлено, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. Заявлена до стягнення штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, яким чітко визначено розмір штрафу, а тому позивач заперечує проти зменшення розміру штрафу.

26.06.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли уточнення до відзиву на позов, в яких відповідач зазначає, що позивач не вказує в своєму позові той факт, що вагони відповідача зважувались на вагонних вагах станції Покровськ Донецької залізниці, що належать саме позивачу, зазначена обставина підтверджується інформацією вказаною у п. 26 Залізничної накладної, а саме: "Спосіб визначення маси: На вагонних вагах (150 т) Заводський № станції Покровськ". Відповідно до книги зважування на вагонних вагах станції Покровськ Донецької залізниці (ф. ГУ-36), вагон № 67679704 на станції Покровськ Донецької залізниці зважувався працівником залізниці. Тара вагона склала 23 800 кг. При зважуванні встановлено вагу вантажу брутто - 88 600 кг., нетто - 64 800 кг. Саме таку вагу вагону № 67679704 зазначено відповідачем разом з іншими вагонами зазначеними у відомості вагонів 53985057 у графі 24 залізничної накладної № 53985057. Отже відповідач в даному випадку вказав у залізничній накладній та іншій документації масу вантажу на підставі інформації наданої саме позивачем, що в свою чергу підтверджує вину позивача у зазначені невірної інформації у залізничній накладній. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у разі прийняття судом рішення про задоволення вимог позивача, зменшити розмір стягуваного штрафу до 1 провізної плати.

Приймаючи до уваги те, що сторонами подано до суду заяви по суті справи, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та подальший рух справи.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

30.06.2020 року відповідач звернувся до позивача з заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 00191075/2020-0001 від 30.06.2020, з якої вбачається, що підприємство відповідача ознайомлено з умовами договору на сайті Укрзалізниці та визнає всі умови, а також виражає волевиявлення укласти договір в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України.

Так, відповідно до повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №48-00191075/2020-0001 від 30.06.2020 року АТ "Укрзалізниця" засвідчило прийняття від ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. У вказаному повідомленні зазначено про присвоєння підприємству відповідача коду відправника/одержувача : 7253, а також коду платника 58313915, крім того вказано, що повідомлені коди повинні використовуватись виключно для перевезення вантажів в межах Договору між сторонами.

Таким чином, 30.06.2020 року між АТ "Українська залізниця" та ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що знаходиться у публічному доступі на веб-сайті http://uz-cargo.com/ (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з пунктом 1.4 Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Пунктом 7.3 Договору сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з правовідносин сторін за Договором, становить один рік.

Враховуючи викладене, перевезення вантажів здійснюється та організовується на підставі Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

У жовтні 2022 року на адресу одержувача (ПАТ "Южкокс") зі станції Покровськ Донецької залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Каменське Придніпровської залізниці відбулось відправлення за залізничною накладною №53985057 вантажу - концентрат вугільний, вугілля марки К, вантаж у вологому стані 10,5-11%, вантажовідправник - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод". Вказана залізнична накладна містить посилання на код відправника товару № 7253, який присвоєно відповідачу, а також містить застереження щодо відповідальності відправника відповідно до статей 24, 122 Статуту залізниць України

При оформленні зазначеної залізничної накладної № .10.2022 у вагоні № 67679704 відповідачем вказано масу вантажу нетто 64 800 кг.

Як свідчить розділ 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150т), заводський № станції Покровськ.

07.10.2022 на ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено контрольне зважування вагону №67679704, який прибув груповою відправкою за накладною №53985057.

07.10.2022 позивачем складено акт загальної форми №689 щодо вагону №67679704 з вантажем "концентрат вугільний", у якому зазначено, що була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. Фактична маса брутто вагона склала - 85800 кг, тара вагона з ПД - 23800 кг, маса вантажу нетто за ПД - 64800 кг. Фактична маса вантажу нетто 62000 кг, що менше документу на 2800 кг. Складено актовий матеріал.

Зазначений акт підписано ДСЗ ОСОБА_5, прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_1 та агентом з розшуку вантажів та багажу ОСОБА_2 .

За змістом комерційного акту № 450003/260 від 07.10.2022 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено контрольне зважування вагону № 67679704, за результатами якого на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 27.09.2022, виявлено, що вага брутто - 85800 кг, тара за документом - 23800 кг, вага нетто - 62000 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2800 кг.

За змістом технічного паспорту засобу вимірювальної техніки (зввт) №14 від 28.07.2020 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці тензометричні 150т вагонні ваги тип BBET-150-ТД.1-ЕП.2-ДП-С №У2270-06 придатні для зважування різних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, наступний плановий термін технічного обслуговування ваг не пізніше 27.03.2023.

У розділі Д комерційного акту також відображено, що навантаження вантажу нижче бортів на 40-60 см, слабо та частково марковано вапном. Поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. Контрольне зважування вагона здійснено в присутності ДСЗ ОСОБА_5, агента з розшуку багажів та вантажу ОСОБА_2 , прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_1 . Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.

Акт підписано ДСЗ ОСОБА_5, агентом з розшуку багажів та вантажу ОСОБА_2 , прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_1 .

Відповідно до виписки з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по станції Нижньодніпровськ-Вузол у вагоні № 67679704 з вантажем "концентрат": брутто - 85800 кг, тара - 23800кг, нетто по докум. - 64800 кг, нетто фактич. - 62000 кг, різниця -2800кг. Зазначену виписку підписано агентом з розшуку вантажів та багажу станції Нижньодніпровськ-Вузол ОСОБА_2

В подальшому, вагон №67679704 по станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці відчеплено від основної накладної для проведення контрольного зважування та відправлено на станцію призначення Запоріжжя-Камянське за досилочною накладною №46365193.

По прибуттю вагону на станції призначення Запоріжжя-Камянське Придніпровської залізниці, за результатами перевірки вантажу у вагоні №67679704, який прибув з комерційним актом №450003/260 від 07.10.2022, не було виявлено різниці між даними акту №450003/260 від 07.102022 і фактичною наявністю та станом вантажу, про що зроблена відмітка в розділі Є комерційного акту № 450003/260 від 07.10.2022. Відмітка станції призначення засвідчена підписами агента з розшуку вантажів та багажу ОСОБА_3 , начальником станції/ДСЗ та представником вантажоодержувача ПАТ "Южкокс".

Неправильне зазначення у накладній маси вантажу стало підставою для нарахування штрафу та звернення позивача до суду з позовом про його стягнення з відповідача.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статей 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

На підставі Статуту Мінтранс затверджує, зокрема, Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст.5 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтверджено підписом представника відправника, про що відображено у графі 55 накладної.

Доказів, що спростовують дане суду не надано.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №53985057, засвідчено комерційним актом №450003/260 від 07.10.2022.

Пунктом 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Комерційний акт №450003/260 від 07.10.2022 підписано: ДСЗ (заступника начальником станції) ОСОБА_5, агентом з розшуку багажів та вантажу ОСОБА_2 , прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_1 , завідувача вантажного двору за штатним розкладом не має.

На підтвердження повноважень вищезгаданих осіб на підписання комерційного акту надано наказ залізниці №76 від 07.02.2022 "Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів", робочу інструкцію від 15.03.2019 агента з розшуку вантажів та багажу ОСОБА_2 , робочу інструкцію прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_1 .

З даного слідує, що позивачем дотримано обов`язок залучення до підписання заступника начальника станції, працівників станції, залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, тобто осіб, що обов`язково повинні засвідчити акт.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті, або що спростовують викладені обставини.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.

Тобто, чинне законодавство України пов`язує застосування до вантажовідправника наслідків встановлених ст.118 Статуту залізниць України із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема, маси вантажу.

Враховуючи дане, предметом дослідження є встановлення такого порушення.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, до матеріалів справи не надано.

Окрім того, при застосуванні статей 118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Судом встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищеозначеним нормативним актом.

Виходячи з того, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 10 359,00 грн, позивачем, з посилання на статті 118, 122 Статуту залізниць України, нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 51 795,00 грн.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що вагони відповідача зважувались на вагонних вагах станції Покровськ Донецької залізниці, що належать саме позивачу, і відповідач вказав у залізничній накладній та іншій документації масу вантажу на підставі інформації, наданої саме позивачем.

Стосовно вказаних заперечень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графу №24. Згідно відомостей, зазначених у графі 24 залізничної накладної №53985057 від 05.10.2022, маса вантажу визначена саме відправником, тобто Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод", а не залізницею.

У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів). Накладна за спірним перевезенням була оформлена відправником і правильність внесених відомостей підтвердила своїм електронним цифровим підписом (ЕЦП) ОСОБА_4 .

У випадку, коли б маса вантажу була визначена залізницею, мала б бути заповнена графа "25" накладної "Маса вантажу, визначена залізницею", а не "24"- "Маса вантажу, визначена відправником". Оскільки у графі 24 накладної зазначено, що маса вантажу визначена саме відправником, правильність внесених в накладну відомостей підтвердила своїм ЕЦП уповноважена особа відправника, суд дійшов до висновку, що маса вантажу визначалась відправником, а не залізницею.

Сам по собі факт заповнення графи 26 накладної "Спосіб визначення маси" не підтверджує того, що маса вантажу в накладній була зазначена вірно.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, вагон №67679704 дійсно зважувався на станції Покровськ Донецької залізниці, що підтверджується п. 26 залізничної накладної та копією книги зважування вантажів на вагонних вагах станції Покровськ форми ГУ-26, але, таке зважування не є контрольним, яке б проводилось залізницею на підставі статті 24 Статуту залізниць України в якості контрольного переважування або перевірки відповідності маси вантажу і результати якого заносяться до книги форми ГУ-78, фактично зважування проводилось за заявкою відправника в порядку надання залізницею додаткових послуг, результати якого заносяться в книгу форми ГУ-36, а отже відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладних, несе саме вантажовідправник.

Верховним Судом у постанові № 914/2339/17 від 05.02.2019 зазначено, що відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача). Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

На підставі вищевикладеного, критерії обґрунтованості будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача) визначаються спеціальним нормативним актом - Статутом залізниць України.

З огляду на вищевикладене, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, є безпідставними та необґрунтованими.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає статтям 118, 122 Статут залізниць України.

З огляду викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" штрафу у розмірі 51 795,00 грн за неправильне зазначення маси відправленого вантажу є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати, суд зазначає наступне.

Предметом стягнення в даній справі є штраф, застосований відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 551 ЦК України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, нормами ГК України та ЦК України передбачена можливість зменшення штрафних санкцій, як застосованих згідно умов договору, так і визначених законом.

Здійснивши аналіз наведених норм, суд зазначає, що ані ЦК України, ані ГК України, які є законами України, не встановлена неможливість зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України. Суд дійшов висновку, що за наявності можливості зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до закону, існує можливість і зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до підзаконного нормативного акту.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.

Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів - Цивільного та Господарського кодексів України, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той самий розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення. При цьому, суд відмічає, що максимальна відповідальність (в частині штрафів) залізниці становить 30 % провізної плати та стягується за затримку доставки вантажу на більш ніж 4 дні.

Відповідальність (в частині штрафів) відправника врегульована по іншому - 500 % провізної плати у випадках, визначених п. п. 118, 122 Статуту залізниць України, 200 % у випадках, передбачених п. п. 36, 97 Статуту залізниць України.

Застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати в першу чергу має дуже стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу).

Однак, суд вважає, що неправильно зазначені в накладній відомості щодо маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено), кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача можна віднести до порушень, які не можуть призвести до аварії на залізниці. Статутом залізниць України передбачений однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть призвести до аварії на залізниці, так і за порушення, які не можуть призвести до аварій на залізниці.

Зазначення в накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць, безвідносно від маси вантажу, ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутня легітимна мета та розумність застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати за визначені п. 122 Статуту залізниці України порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці. Така відповідальність, за недоведеністю умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат, понад одну, яку залізниця вже одержала. Застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом.

Відтак, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.

У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України в спірних правовідносинах суд не приймає висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 906/434/17 та від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, на які посилається позивач у відповіді на відзив, оскільки вказані висновки здійснені за наявності у справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.

Як вже зазначено судом, системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Враховуючи рівність суб`єктів господарської діяльності та принцип справедливості, враховуючи існування між сторонами договірних відносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на численні висновки Верховного Суду щодо наявності у суду повноважень з вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій, які застосовуються до перевізника (залізничної дороги) на підставі положень Статуту залізниць України (зокрема, постанова Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 910/16925/18).

Незважаючи на те, що до перевізника та до вантажовідправника застосовуються штрафні санкції за різні порушення, які передбачені різними статтями Статуту залізниць України, єдиним в цьому випадку є те, що штрафні санкції передбачені саме Статутом залізниць України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у суду повноважень на зменшення штрафу, який передбачений Статутом залізниць України, з урахуванням доведення стороною згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Суд також відзначає, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При реалізації права на зменшення розміру неустойки судом враховуються певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження цього.

Суд також зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Підприємництвом, за положеннями ст.42 Господарського кодексу України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Так, відповідач послався, зокрема, на те, що у зв`язку із введенням воєнного стану та бойовими діями на території України було суттєво ускладнено ведення господарської діяльності відповідачем, що привело до зниження фінансової та господарської активності товариства та його подальшої зупинки. Станом на дату надання відзиву на позов ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" не здійснює своєї господарської діяльності взагалі у зв`язку із постійними обстрілами території м. Авдіївки, що призвело до отримання відповідачем великих збитків. Зазначає, що станом на зараз, відповідачем не отримується прибуток, а стягнення штрафу у розмірі 5 провізних плат додатково нанесе суттєвих збитків відповідачу, при цьому позивачем не додано до позову будь яких доказів понесення реальних збитків внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, територія Авдіївської міської територіальної громади включена до переліку територій, де ведуться активні бойові дії, дата початку - 24.02.2022.

Отже, суд враховує, що підприємство відповідача знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії у зв`язку зі збройною агресією Російської федерації проти України, що є перешкодою в повноцінному веденні відповідачем своєї господарської діяльності та впливає на його фінансовий стан.

Суд зазначає, що відповідачем дані до накладної про масу вантажу були внесені за даними вагів саме залізниці, на яких проводилось зважування, і хоча ця обставина і не є такою, що звільняє відповідача від відповідальності, однак, свідчить про неумисне внесення відповідачем невірних даних щодо маси вантажу до накладної. При цьому, завантаження вагону масою, що є менша, ніж можливе завантаження за нормативами, не завдала ніякою шкоди та збитків залізниці, а також таке завантаження ніяким чином не впливало на безпеку руху залізничного транспорту.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, враховуючи характер вчиненого відповідачем порушення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до одного розміру провізної плати в сумі 10 359,00 грн.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зазначає, що оскільки даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а в частині позовних вимог відмовлено внаслідок зменшення судом правомірно нарахованого штрафу, суд повністю покладає витрати позивача по оплаті судового збору в загальній сумі 2 684,00 грн на відповідача.

Суд зазначає, що для вручення сторонам рішення по справі будуть використані альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме шляхом направлення даного рішення на електронні адреси позивача, відповідача та його представника, а також шляхом публікації відповідачу оголошення на сайті Господарського суду Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, код 00191075) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ вул. Єжи Гендройця, б.5, код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.108, код 40081237) штраф у розмірі 10 359,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2023.

Суддя Т. О. Лобода