ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2023 р.м. Одеса Справа № 910/2046/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши cправу

за позовом: Комунального підприємства "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області (, 89300, м. Свалява, Мукачівського району Закарпатської області, вул. Набережна, 28)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22" (, 65069, м. Одеса, вул. Героїв оборони Одеси, 90)

про стягнення 5108,48 грн.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22" про стягнення 4444,80 грн. вартості невикористаних талонів на дизельне пальне та 663,68 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором № 01 від 12.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №01 від 12.01.2022 про закупівлю.

Ухвалою від 03.04.2023 матеріали позовної заяви Комунального підприємства "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22" про стягнення 5108,48 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 позовну заяву передано на розгляд судді Сулімовській М.Б.

Ухвалою від 01.05.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що подано відповідні докази.

Ухвалою від 29.05.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано сторонам надати заяви по суті справи.

29.05.2023 копія вищевказаної ухвали суду була направлена відповідачу на адресу, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

13.06.2023 направлена відповідачу ухвала про відкриття провадження у цій справі повернулась до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою.

Суд враховує, що відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

За наведеного суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

04.08.2023 позивач звернувся до суду з заявою про долучення до матеріалів справи копій талонів та клопотанням про поновлення строку на подання вказаних документів.

Означена заява передана на розгляд судді працівниками канцелярії суду 18.08.2023, про що свідчить Акт №01-11/177/2023 від 18.08.2023.

За приписами ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку на подання доказів, задля дотримання принципів господарського судочинства, для повного та всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку для подання доказів (копій талонів), чим задовольняє його заяву.

Суд, відповідно, приймає докази (копії талонів на бензин) до розгляду.

У відповідності до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 12.01.2022 між Комунальним підприємством "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРЕЙН ЕНЕРДЖІ" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22") (далі - учасник) було укладено Договір № 01 про закупівлю "Нафта і дистиляти за ДК 021:20-9" ("Бензин А-95" та "Бензин А-92" код 09132000-3, Дизельне паливо код 09134200-9 за ДК 021:2015), за умовами п 1.1. якого учасник зобов`язується у 2022 році поставити замовникові талони на закупівлю "Нафта і дистиляти за ДК 021:20-9" ("Бензин А-95", "Бензин А-92" код 09132000-3, Дизельне паливо код 09134200-9 за ДК 021:2015) (далі - товар), а саме талони (копії яких були надані в пропозиції конкурсних торгів), а замовник - прийняти і оплатити цей товар.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування товару: закупівля "Нафта і дистиляти за ДК 021:20-9" ("Бензин А-95", "Бензин А-92" код 09132000-3, Дизельне паливо код 09134200-9 за ДК 021:2015) (по талонах). Кількість, найменування та ціна товару вказується в рахунку - фактурі та видатковій накладній на оплату, які видаються замовнику на підставі заявки останнього, і є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п. 2.1. договору, учасник повинен поставити передбачений цим договором замовнику товар, якість якого відповідає ДСТУ 7687:2015 Бензини автомобільні Євро, ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне Євро, прийнятими в Україні.

Розділом 3 договору передбачено, що ціна договору визначається відповідно до умов цінової пропозиції та становить 571290,00 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ 95215,00 грн., яка зазначена у додатку до договору специфікації №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна цього договору дорівнює ціні пропозиції відкритих торгів учасника та не повинна змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю.

Згідно з п. 4.1. та 4.2. договору, розрахунки здійснюються за фактом постачання товару шляхом переказу замовником грошових коштів на поточний рахунок учасника. Замовник зобов`язується провести оплату наданого товару протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня отримання товару. Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням вимог законодавства. До рахунку додається: видаткова накладна або акт приймання - передачі товару.

У п. 5.2. договору зазначений термін поставки: з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року.

Пунктом 6.1. та 6.2. договору визначено, що замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлений товар згідно з актом приймання - передачі, та/або видатковою накладною.

Замовник має право: достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань учасником, повідомивши про це його у строк 30 (тридцяти) календарних днів до розірвання; контролювати поставку товару у строки, встановлені цим договором; зменшувати обсяг закупівлі товару та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору; повернути рахунок учаснику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2 розділу IV цього договору (відсутність печатки, підписів тощо); інші права: вносити зміни до цього договору у випадку зміни законодавства (що підтверджується відповідними законодавчими актами).

Умовами п. 6.3 договору передбачено, що учасник зобов`язаний: забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору, а саме ДСТУ 7687:2015 Бензини автомобільні Євро, ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне Євро, прийнятими в Україні.

Інші обов`язки: надавати товар відповідно заявки замовника, з одночасним оформленням первинних документів, що підтверджують факт отримання (рахунок - фактуру та видаткову накладну) для оплати товару, протягом одного дня з моменту отримання заявки від замовника; забезпечити цілодобову заправку автомобілів замовника по бланках дозволів (талонах), включаючи суботу, неділю та святкові дні. Заправка автотранспорту здійснюється відповідно до потреб замовника; надати довідку про дійсність талонів на території Закарпатської області та м. Свалява з терміном дії протягом не менше одного року з моменту їх отримання; відповідно до письмової заявки замовника, у разі необхідності (обмін бланків старого зразку на бланки нового зразку, закінчення терміну дії тощо) учасник забезпечує протягом семи робочих днів безкоштовний обмін бланків дозволів талонів рівнозначного номіналу без врахування коливання ціни, як протягом дії договору; забезпечити заправку автомобілів замовника після закінчення строку дії договору по відпускним обліковим карткам, якщо вони були оплачені замовником, але залишилися нереалізованими; забезпечити замовника товаром, якість якого відповідає вимогам ДСТУ 7687:2015 Бензини автомобільні Євро, ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне Євро, прийнятими в Україні, та підтверджується сертифікатом якості.

Відповідно до п. 7.1.- 7.5 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості договору за кожний день прострочення, починаючи з дати, з якої допущено прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, яка розраховується від суми основного боргу за весь період прострочення платежів, починаючи з дня наступного за днем коли зобов`язання мало бути виконано до дати повного розрахунку замовником за отриманий ним товар. За невиконання або неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором винна сторона, відповідно до ст. 231 ГК України, сплачує штрафні санкції: за порушення умов зобов`язання щодо якості товару стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару. Сплата пені не звільняє сторони від виконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до даного договору. За невиконання замовником свого грошового зобов`язання, замовник несе відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За умовами п. 10.1., цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє з 01.01.2022 до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Розділом 12 договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є Специфікація № 1.

Договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплено печатками.

В матеріалах справи наявна специфікація (яка є Додатком №1 до договору про закупівлю №01 від 12.01.2022), в якій визначено найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну ціну товару (а.с. 39)

13.01.2022 Комунальним підприємством "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області надано Товариству з обмеженою відповідальністю "КРЕЙН ЕНЕРДЖІ" заявку на пальне (а.с. 11).

14.01.2022 між сторонами підписаний акт-приймання передачі талонів (бланків на отримання пального), в якому Комунальне підприємство "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області прийняло від Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕЙН ЕНЕРДЖІ" талони на отримання пального на суму 5556,00 грн. (а.с. 38).

На підтвердження здійснення оплати пального позивачем надано платіжне доручення від 31.01.2022 №988 на суму 5556,00 грн. (а.с. 37).

11.02.2022 позивач направив відповідачу претензію, в якій вимагав протягом 10 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити 4444,80 грн. за оплачені та не отоварені талони на пальне, оскільки АЗС відмовилися надавати позивачу пальне через їх блокування відповідачем. Вказана ситуація призвела до того, що техніка позивача не може належним чином виконувати роботи з ліквідації аварійних ситуацій та призводить до значних фінансових втрат.

14.02.2022 відповідач надіслав позивачу відповідь на претензію, в якій зазначив, що з січня 2022 на ринку пального відбулося значне збільшення цін на бензин та дизельне пальне, а враховуючи значні залишки не отоварених талонів у позивача, подальше постачання товару відповідачем призведе до понесення значних збитків останнього, недопостачання позивачу всього обсягу пального, а тому запропонував повернути поставлені не отоварені талони відповідачу для повернення коштів та припинити дію договору.

15.05.2022 позивач направив відповідачу повідомлення, в якому наголосив на необхідності повернення позивачу коштів за оплачені та не отоварені талони у розмірі 4444,80 грн та відповідно до п.6.2.1 договору повідомив про розірвання договору №01 від 12.01.2022.

Означений лист залишений відповідачем без належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.ч. 1,4 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно з ч.1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За ст. 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до ч.1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 688 ЦК України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі договору №01 від 12.01.2022 виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, визначені договором та цілодобову заправку автомобілів позивача по бланках дозволів (талонах).

Враховуючи, що позивачем недоотримано товар за наявними в матеріалах справи скретч-картами/талонами (бланками), які оплачені позивачем в повному обсязі за укладеним договором, приймаючи до уваги відсутність доказів повернення відповідачем отриманих грошових коштів за договором та не спростування доводів позивача про неотримання залишку товару за відповідними скретч-картами/талонами (бланками), враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Водночас, окрім основного боргу в розмірі 4444,80 грн., позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 663,68 грн. пені.

Так, відповідно до п.п. 7.1.-7.5 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості договору за кожний день прострочення, починаючи з дати, з якої допущено прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, яка розраховується від суми основного боргу за весь період прострочення платежів, починаючи з дня наступного за днем коли зобов`язання мало бути виконано до дати повного розрахунку замовником за отриманий ним товар. Сплата пені не звільняє сторони від виконання зобов`язань взятих на себе відповідно до даного договору.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на те, що сторонами шляхом свого волевиявлення у пунктах 7.1., 7.2. договору погоджено порядок та розмір нарахування пені за порушення взятих на себе зобов`язань, перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення пені на підставі вище вказаних пунктів укладеного між сторонами договору, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Так з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22" на користь позивача Комунального підприємства "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області підлягає стягненню 4444,80 грн. основного боргу та 663,68 грн. пені.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛФІ СВІТ ЛАЙФ 22" (, 65069, м. Одеса, вул. Героїв оборони Одеси, 90) на користь Комунального підприємства "Водопостачання та водовідведення" Свалявської міської ради Закарпатської області (, 89300, Закарпатська обл., Мукачівського р-н. м. Свалява, вул. Набережна, 28) - 4444 (чотири тисячі чотириста сорок чотири) грн. 80 коп. основного боргу, 663 (шістсот шістдесят три) грн. 68 коп. пені, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.1, 2ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

У зв`язку з необхідністю забезпечення процесуальних прав учасників провадження справа розглянута у розумні строки.

Повне рішення складено 18 серпня 2023 р.