РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2023 року справа № 927/410/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна", вул. Новокостянтинівська, буд. 4-А, м. Київ, 04080, електронна адреса:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал", вул. Борисенка, буд. 47-А, м. Чернігів, 14037, електронна адреса: не відома

адреса для листування: вул. Шевченка,5, к.306, м. Чернігів, 14000, e-mail:

про стягнення 4056639,20 грн.

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" звернулося з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал" 3820723, 20 грн. боргу та 235916 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знака для товарів і послуг від 01.04.2016 (додаток №3 до договору співробітництва №0104/16-10 від 01.04.2016).

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2023. Встановлено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

Ухвала суду від 27.03.2023 направлена позивачу на електронну адресу, зазначену у позовній заяві.

Ухвала суду від 27.03.2023, направлена рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві (вул. Борисенка, буд. 47-А, м. Чернігів, 14037) повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

21.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позов від 21.04.2023, у якому відповідач зазначає про неможливість отримувати поштову кореспонденцію за адресою: вул. Борисенка, буд. 47-А, м. Чернігів, у зв`язку з відсутністю доступу до приміщення. З матеріалами справи представник відповідача ознайомився 06.04.2023 на підставі поданої заяви, отже, на його думку, строк надання відзиву відповідачем не пропущено. Проти позовних вимог відповідач заперечує, просить відмовити у позові з огляду на те, що сума позову та судових витрат позивачем не обґрунтована належними доказами. Відповідач зазначає про пропуск строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення суми роялті та 3% річних. Відповідач повідомляє, що при підготовці відзиву ним було сплачено адвокату гонорар у розмірі 3000 грн., а також про те, що відповідач очікує понести ще 10000 грн. судових витрат, як плати адвокату за представництво його інтересів у суді під час розгляду даної справи. До відзиву відповідачем додано заяву від 21.04.2023 про застосування спливу строків позовної давності (а.с.45-47).

До початку підготовчого засідання 26.04.2023 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з необхідністю ознайомлення із відзивом на позовну заяву та поданням відповіді на відзив.

Уповноважені представники позивача та відповідача у підготовче засідання 26.04.2023 не прибули.

У судовому засіданні 26.04.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.05.2023; зазначено, що явка в судове засідання повноважних представників сторін не є обов`язковою, про що сторін повідомлено ухвалою від 26.04.2023.

Ухвали суду від 26.04.2023, направлені рекомендованою поштовою кореспонденцією на адреси сторін, зазначені у позовній заяві, повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою".

16.05.2023, через систему "Електронний суд", від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу календарну дату у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання (через хворобливий стан). У поданому клопотанні представник позивача просить суд схвалити участь представника позивача та провести розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції через систему "EASYCON", посилаючись на повітряні тривоги, значну відстань, час та витрати на дорогу.

Уповноважені представники позивача та відповідача у підготовче засідання 17.05.2023 не прибули.

Клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволенню не підлягає, оскільки подано без дотримання вимог ст.197 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 17.05.2023 підготовче засідання відкладено на 31.05.2023, яка направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією (отримана сторонами, а.с.71-73).

У судове засідання 31.05.2023 прибули уповноважені представники сторін.

У судовому засіданні 31.05.2023 суд залишив без розгляду відзив на позов від 21.04.2023, як такий, що подано з порушенням строку його подання.

Заява відповідача від 21.04.2023 про застосування спливу строків позовної давності залучена до матеріалів справи.

Суд у судовому засіданні 31.05.2023, керуючись ст. 185, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.06.2023.

У судове засідання 15.06.2023 прибули уповноважені представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2023 повідомив суд про наявність намірів в порядку п.8 ст.129 ГПК України подати протягом 5 днів остаточний розрахунок понесених витрат.

Суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення. Суд вийшов з нарадчої кімнати та повернувся до стадії дослідження матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.06.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 02.08.2023.

Ухвали суду від 17.05.2023, направлені рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу відповідача та адресу для листування, повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відмітками "за закінченням терміну зберігання".

Сторони були обізнані про день, час та місце судового розгляду справи по суті, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками уповноважених представників позивача та відповідача (а.с.86,87), але у судове засідання 02.08.2023 не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 02.08.2023 судом підписано вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал" укладено договір співробітництва № 0104/16-10 (далі - Договір № 0104/16-10), відповідно до п.2.1. якого в порядку та на умовах передбачених договором, сторони здійснюють діяльність, предметом якої є співробітництво з ведення відповідачем бізнесу по системі позивача, а також використання Комплексу Об`єктів інтелектуальної власності, в тому числі Комплексу прав на використання знака для товарів і послуг та інформації про комерційний досвід (ноу-хау), а також реалізації стороною-2 обладнання для систем опалення, водопостачання та сантехнічного призначення (далі - Товар).

Відповідно до п. 7.1. Договору № 0104/16-10 він набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного календарного року, а в частині розрахунків за договорами, що мають з ним безпосередній зв`язок, до повного виконання зобов`язань.

Пунктами 8.2., 8.3. Договору №0104/16-10 сторони обумовили, що позивач має право в односторонньому порядку негайно розірвати Договір шляхом направлення відповідач відповідного повідомлення у вигляді Договору про розірвання.

У разі розірвання або закінчення дії даного Договору відповідач повинен сплатити всі платежі позивачу за даним Договором та іншими Договорами, які мають безпосередній зв`язок з цим Договором, до дня розірвання або припинення дії даного Договору (у тому числі суму основного боргу та штрафні санкції передбачені Договором та Додатками до нього).

01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" (ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал" (ліцензіат) підписано Додаток №3 до Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 - Ліцензійний договір №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг від 01.04.2016, предметом якого є надання ліцензіаром за винагороду дозволу (невиключної ліцензії) на використання Знаку в порядку та на умовах даного договору для всіх товарів і послуг 35 класу МКТП, зазначених в Реєстрації та надання ліцензіаром ліцензіату за винагороду прав на використання інформації про комерційний досвід: всі товари послуги 35 класу МКТП, зазначені в Реєстрації (далі - Договір №0104/16-10Л).

Пунктом 2.2. Договору №0104/16-10Л сторони погодили обсяг прав, що надаються Ліцензіату за цим Договором:

-право на використання Знаку наступними способами: а) нанесення знаку на будь-який товар, для якого Знак зареєстровано, упаковку в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару, із зазначеним нанесенням Знаку з метою продажу товарів, пропонування його для продажу, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); б) застосування Знаку під час пропозицій та надання будь-якої послуги, для якої Знак зареєстровано; в) застосування Знаку в діловій документації рекламі та в мережі Інтернет;

-право на використання інформації про комерційний досвід, шляхом застосування в господарській діяльності інформації щодо промислового, комерційного або наукового досвіду ліцензіара, ведення і розвиток бізнесу по системі ліцензіара, та інша інформація, в усній або письмовій формі, яка може передані консультацій, рекомендацій та інших вказівок;

-у разі, якщо ліцензіату стане відомо, що треті особи використовують знак чи інформацію про комерційний досвід ліцензіара або права ліцензіара на знак чи інформацію про комерційний досвід піддаються посяганню з боку третіх осіб, ліцензіат зобов`язаний повідомити про це ліцензіара та вжити відповідних заходів щодо припинення таких дій.

Ліцензіат має право використовувати свої торгові марки та інші комерційні позначення поруч зі Знаком, а також використовувати знак в будь-якому шрифті, кольоровому або графічному виконані (п. 2.3. Договору №0104/16-10Л).

Відповідно до п. 5.1., 5.2. Договору №0104/16-10Л загальна ціна складається з сум роялті, за кожний календарний місяць та сплачених ліцензіарові за надання ліцензіату дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку та інформації про комерційний досвід за період дії цього Договору.

Щомісячний розмір роялті, що сплачується ліцензіарові, складає 4000,00 євро по курсу НБУ на дату підписання Акту про надання дозволу на використання знаку для товарів і послуг та прав на використання інформації про комерційний досвід без ПДВ.

Пунктом 5.8. Договору №0104/16-10Л передбачено, що оплата здійснюється в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування ліцензіатом грошових коштів на поточний рахунок ліцензіара.

Щомісячний та щоквартальний розмір роялті, що сплачується ліцензіару, починає нараховуватись з 01.08.2016.

У пункті 8.2.3. Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 передбачено право ТОВ «Ромстал Україна» в односторонньому порядку негайно розірвати Договір шляхом направлення ТОВ «Смарт Інстал» відповідного повідомлення у вигляді Договору про розірвання, якщо ТОВ «Смарт Інстал» порушила умови одного з Договорів, що мають безпосередній зв`язок з цим Договором.

У пунктах 11.1.3., 11.1.4. Договору №0104/16-10Л зазначено, що дія Договору припиняється в односторонньому порядку на вимогу ліцензіара у випадку припинення Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016.

Актом прийому-передачі від 01.04.2016 відповідно до Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг від 01.04.2016 ліцензіар за цим актом передає ліцензіату права на використання знаку для товарів і послуг romstal; інформація про комерційний досвід (ноу-хау). Інформація про комерційний досвід ліцензіара, порядок ведення і розвиток бізнесу по системі ліцензіара та інша інформація міститься у «Франчайзинговому пакеті», який додається. Інша інформація в усній або письмовій формі може передаватися у вигляді консультацій, рекомендацій та інших вказівок (додаток 1 до Договору №0104/16-10Л від 01.04.2016).

За доводами позивача 18.03.2019 ним на адресу ТОВ «Смарт Інстал» направлено лист вих.№1803-1 із повідомленням про припинення Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 (а.с.25-26).

У позові позивачем зазначено, що станом на 21.02.2023 за Договором № 0104/16-10Л від 01.04.2016 за ТОВ «Смарт Інстал» залишилась заборгованість з роялті за надання дозволу на використання Знаку для товарів і послуг та прав на використання Інформації про комерційний досвід у сумі 5324094,49 грн. У зв?язку з порушенням умов договорів та неповерненням матеріальних цінностей сума заборгованості станом на 21.02.2023 складає 4056639,20 грн., що включає основну суму заборгованості з 01.08.2016 до 01.03.2019 у розмірі 3820723,20 грн. та 235916 грн. 3% річних за період з 01.08.2016 по 07.02.2023, які заявлені до стягнення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позов, з таких підстав.

Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Виходячи з приписів ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності визначеним способом (способами) протягом певного строку на певній території, а ліцензіат зобов`язується вносити плату за використання об`єкта, якщо інше не встановлено договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Права на використання об`єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт укладення між сторонами Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 та підписання додатку №3 до нього - Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знака для товарів і послуг від 01.04.2016, який має безпосередній зв`язок із Договором співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, предметом позову у даній справі є вимога позивача, що ґрунтується на невиконанні відповідачем зобов`язань зі сплати роялті - 3820723,20 грн. боргу та 235916 грн. 3% річних, нарахованих за неналежне виконання відповідачем умов Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016, який є додатком №3 до Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016.

На підставі пунктів 8.2., 8.2.3. Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 позивачем направлено відповідачу лист вих. № 1803-1 від 18.03.2019 про припинення Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016, припинення Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016, додатків та додаткових угод до нього, із вимогою сплати всіх несплачених платежів за договорами, що припиняються.

У пунктах 11.1.3., 11.1.4. Договору №0104/16-10Л сторони погодили, що дія цього Договору припиняється в односторонньому порядку на вимогу ліцензіара, у випадку припинення Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016.

Таким чином, одночасно з припиненням Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016 припинив свою дію і Ліцензійний договір №0104/16-10Л від 01.04.2016, у зв?язку з чим ТОВ «Смарт Інстал» (відповідач) повинен був сплатити ТОВ «Ромстал Україна» (позивачу) всі платежі до дня розірвання або припинення дії Договору (у тому числі суму основного боргу та штрафні санкції передбачені Договором та Додатками до нього).

У позовній заяві позивач просить стягнути роялті за період з 01.08.2016 до 01.03.2019, які підлягають нарахуванню відповідно до п. 5.1., 5.2., 5.5., 5.8. Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016.

У пункті 5.2. Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016 сторони погодили, що щомісячний розмір роялті, що сплачується ліцензіарові, складає 4000,00 євро за курсом НБУ на дату підписання Акту про надання дозволу на використання знаку для товарів і послуг та прав на використання інформації про комерційний досвід, без ПДВ.

Акт прийому-передачі (додаток №1) до Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг сторонами підписано 01.04.2016.

01.04.2016 Національним банком України встановлено курс - 29,8494 грн. за 1 євро.

Таким чином, еквівалент щомісячного розміру роялті 4000,00 євро по курсу НБУ становить 119397,60 грн.

Докази сплати відповідачем роялті за спірний період у матеріалах справи відсутні.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Виходячи із зазначеного у позові розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 235 916 грн. 3% річних за період з 01.08.2016 по 07.02.2023, нарахованих на суму 119397,60 грн.

Відповідачем подано заяву від 21.04.2023 про застосування до позовних вимог позовної давності. У поданій заяві відповідачем зазначено, що до вимог про стягнення щомісячного роялті за період з 01.08.2016 по 01.03.2019 застосовується загальний строк позовної давності у три роки. За доводами позивача дію Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг від 01.04.2016 було припинено 18.03.2019; до вимог про стягнення 3% річних за період з 01.08.2016 по 07.02.2023 (більше ніж 6 років і 6 місяців) також застосовується загальний строк позовної давності; позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення вказаних ним сум роялті та 3% річних, що є підставою для відмови у позові.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи з приписів ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Судом враховано, що конституційне право на судовий захист передбачає як невід?ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод, правомірність вимог щодо яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні.

За приписами ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.4, 5 ст.267 Цивільного кодексу України).

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред?явлення позову неможливим або утрудненим.

Судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати щомісячного роялті, а також 3% річних за неналежне виконання відповідачем умов Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016, який є додатком №3 до Договору співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016, у зв?язку з чим позивач реалізував право звернення до суду за захистом порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи та про що зазначено позивачем у позові, дія Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг від 01.04.2016 була припинена 18.03.2019.

Позивач з позовом стягнення 3820723,20 грн. роялті за період з 01.08.2016 до 01.03.2019 та 235916 грн. 3% річних за період з 01.08.2016 по 07.02.2023 звернувся до суду 17.03.2023, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, доданим до матеріалів справи (а.с.33).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Враховуючи норми права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

З урахуванням того, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 18.03.2022 (три роки з дати припинення 18.03.2019 дії Ліцензійного договору №0104/16-10Л про надання дозволу (невиключної ліцензії) на використання знаку для товарів і послуг від 01.04.2016), а Закон № 540щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин із 12.03.2020 вимоги позивача про стягнення заборгованості за несплату роялті підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 03.04.2017 по 01.03.2019, тобто за 23 місяці.

Враховуючи приписи п. 5.1., 5.2., 5.8. Ліцензійного договору №0104/16-10Л від 01.04.2016, за перерахунком суду сума роялті за період з 03.04.2017 до 01.03.2019 становить 2746144,80 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

3% річних (а.с.4) позивачем розраховано виходячи із суми 119397,60 грн., тому, враховуючи обґрунтування щодо періоду стягнення боргу, 3% річних підлягають нарахуванню починаючи з 03.04.2017 по 07.02.2023 та їх розмір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі, становить 20 961,65 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Звертаючись до суду сторони повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

З урахуванням викладеного вище позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення 2746144,80 грн. боргу по сплаті роялті та 20 961,65 грн. 3% річних. У решті позову відмовити.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, становить 41506,60 грн.

Щодо заявлених до стягнення судових витрат відповідача суд зазначає таке.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Таким чином, відповідач повинен був надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи разом з відзивом на позовну заяву, який є заявою по суті, виходячи з приписів ч. 2 ст.161 Господарського процесуального кодексу України.

Поданий відповідачем відзив на позов від 21.04.2023 з додатком (у якому відповідач повідомив, що при підготовці відзиву ним було сплачено адвокату гонорар у розмірі 3000 грн., а також про те, що відповідач очікує понести ще 10000 грн. судових витрат, як плати адвокату за представництво його інтересів у суді під час розгляду даної справи), судом залишено без розгляду у судовому засіданні 31.05.2023 як такий, що подано із порушенням строку його подання.

Зазначене свідчить, що відповідачем не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які включають витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За таких обставин суд відмовляє відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем також заявлялися вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці вимоги заявлені у відзиві, що поданий до суду із порушенням строку та порядку його подання та залишений судом без розгляду, тому питання щодо відшкодування зазначених витрат відповідачеві судом не вирішується.

Керуючись ст. 123, 124, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал" (ідентифікаційний код 40280441, вул. Борисенка, буд. 47-А, м. Чернігів, 14037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" (ідентифікаційний код 32346937, вул. Новокостянтинівська, буд. 4-А, м. Київ, 04,80 грн. боргу, 20961,65 грн. 3% річних та 41506,60 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. У решті позову відмовити.

У судовому засіданні 02.08.2023 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua .

Повний текст рішення складено та підписано 15.08.2023, у перший день після закінчення відпустки судді.

Суддя М.О. Демидова