УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

м. Київ

22.08.2023Справа № 910/14181/22

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРА ТРАНС" вул. Чернишевського, буд. 11, кв. 3, м. Дніпро, 49005

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" Столичне Шосе, 98, м.Київ, 03025

про стягнення 110 336,01 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРА ТРАНС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" про стягнення 110 336,01 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оформлення та здійснення реєстрації податкових накладних за господарськими операціями з поставки товару, внаслідок чого позивач втратив право на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту у розмірі 110 336,01 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем як збитки згідно ст. 225 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 17.01.2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 09.01.2023 року надійшла заява № 10/01-3 від 10.01.2023 року про усунення недоліків позовної заяви, за результатами розгляду якої суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 року за результатами розгляду заяви № 10/01-3 від 10.01.2023 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4611/2314181/22, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи незначну складність справи, за відсутності клопотань про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судом встановлено, що через канцелярію суду 01.02.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. № 26-01 від 26.01.2023 року з доказами направлення іншій стороні, 22.03.2023 року - клопотання вих. № 22-01 від 22.03.2023 року про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 320/3589/23, разом з доказами надсилання іншій стороні, 11.04.2023 року надійшло клопотання № 07-04 від 07.04.2023 року про залучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме копії ухвали про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі без проведення засідання від 29.03.2023 року у справі № 320/3589/23, винесеної суддею Київського адміністративного суду, 03.08.2023 року надійшло клопотання вих. № 27-06 від 27.06.2023 року про залучення до матеріалів справи копії рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 320/3589/23. Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

В свою чергу, від позивача заяв та клопотань процесуального характеру, в тому числі заперечень та/або пояснень щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до суду не надходило.

Як встановлено судом за змістом позовної заяви, підставою заявлених у даній справі позовних вимог є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасного оформлення та реєстрації податкових накладних №507 від 22.09.2022 року, № 655 від 30.09.2022 року, № 162 від 13.10.2022 року, № 599 від 30.08.2022 року та № 387 від 19.08.2022 року за господарськими операціями згідно видаткових накладних № 4998 від 19.08.2022 року, № 5285 від 30.08.2022 року, № 6019 від 30.09.2022 року, № 6177 від 13.10.2022 року та № 6709 від 22.09.2022 року на загальну суму 662 016, 40 грн., в тому числі ПДВ у сумі 110 336, 01 грн.. внаслідок чого позивач втратив право віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.16 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/рахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, як вбачається за змістом відзиву на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження у справі, відповідач посилається в обгрунтування неможливості реєстрації податкових накладних на обставини винесення ГУ ДПС в м. Києві рішень про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку: від 12.07.2022 року № 162738, від 01.08.2022 року № 169891, від 11.08.2022 року № 173874, від 29.08.2022 року № 177874, від 22.09.2022 року № 195826 та від 02.11.2022 року № 195826.

Так, не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями ГУ ДПС у місті Києві Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" подано позов до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 320/3589/23 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, буд. № 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) від 12.07.2022 № 162738, від 01.08.2022 № 169891, від 11.08.2022 № 173874, від 29.08.2022 № 177874, від 22.09.2022 № 184965 та від 02.11.2022 № 195826 про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" (місцезнаходження: м. Київ, Столичне шосе, буд. № 98, ) критеріям ризиковості платника на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.

В свою чергу, як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2023 року у зв`язку з подачею апеляційної скарги витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи № 320/3589/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" до Головного управління ДПС у м. Києві та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, на думку відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС", саме після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/3589/23, яке розглядалось Київським окружним адміністративним судом, будуть встановлені істотні для розгляду даної справи № 910/14181/22 обставини, покладені в основу даного позову, що мають суттєве преюдиційне значення для правильного вирішення останньої та які, в свою чергу, не можуть бути встановлені чи спростовані судом у даній справі.

Частиною 1 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пунктами 1, 2, 4, 5 частини 3 статті 2 ГПК України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, положеннями ч.2 ст.2 ГПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

В свою чергу, оцінюючи правову та фактичну складність справи слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи, та впливають на оцінку доказів і фактичних обставин у справі.

Пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Поряд із цим, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 910/15293/19, від 04.12.2020 року у справі № 917/514/19.

Суд наголошує, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи не спрямоване на затягування процесу розгляду справи, а його метою є виявлення обставин, підстав, фактів, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупиняється. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Як слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини, за умови конкуренції у судовій практиці двох принципів вимог процесуального законодавства, а саме, дотримання змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи, суд має зберегти баланс забезпечення справедливого публічного розгляду справи та дотримання розумного строку.

Так, у своїй діяльності суд виходить з того, що бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (Niderцst-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), заява №104/1995/610/698, п. 30). Застосовуючи зазначений підхід, Верховний Суд у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №134/18/13-ц, виходив також з того, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" №54111/07); справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення "Mirolubovs and Others v. Latvia", №798/05, №103).

Суд звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. При цьому порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

В свою чергу, зупинення провадження з урахуванням обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних правовідносин відповідає та водночас сприяє реалізації принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності подальшого звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту та перегляду рішення суду в апеляційній інстанції з урахуванням рішення суду в адміністративній справі про оскарження акту індивідуальної дії як акта правозастосування, позаяк можливість встановлення судом у даній справі наявності/відсутності господарського правопорушення як підстави для стягнення збитків з відповідача зумовлена саме вирішенням правомірності рішень податкового органу про зупинення реєстрації спірних податкових накладних в адміністративному процесі.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи пов`язаність обставин та фактів, встановлених судом під час розгляду справи № 320/3589/22, з підставами даного позову, та приймаючи до уваги вплив висновків суду для визначення результату розгляду даної справи, а також з метою дотримання принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, суд дійшов висновку, що наведене свідчить про необхідність зупинення розгляду даної справи до вирішення адміністративної справи № 320/3589/22 та набрання рішенням у вказаній справі законної сили.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" про зупинення провадження у справі № 910/14181/22 задовольнити.

2. Провадження у справі № 910/14181/22 зупинити до вирішення пов`язаної з нею адміністративної справи № 320/3589/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТАЙЕРС" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

3. Зобов`язати сторін повідомити суд про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження в справі № 910/14181/22, надавши суду відповідні письмові докази.

4. Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон