ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 серпня 2023 року Справа № 903/77/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер, м. Волочиськ, Хмельницька обл.

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, с. Озеряни, Волинська обл.

2. ОСОБА_1 , м. Київ

про солідарне стягнення 2 956 609 грн. 60 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Секретар судового засідання Гофман А.Ю.

Представники:

від стягувача: н/з

від боржника: н/з

встановив: рішенням суду від 03.05.2023 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.).

26.07.2023 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 25.07.2023 про відстрочку виконання рішення.

Ухвалою суду від 27.07.2023 у зв`язку з надісланням справи до Північно-західного апеляційного господарського суду відкладено вирішення питання про прийняття заяви.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 змінено, виклавши його резолютивну частину в такій редакції: Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" 267 727 грн. 06 коп., з яких: 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 145 183 грн. 65 коп. штрафу, 106 760 грн. 10 коп. пені 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В решті позову відмовити.

Матеріали справи 07.08.2023 повернуті суду.

Ухвалою суду від 07.08.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 25.07.2023 про відстрочку виконання рішення суду прийнято до розгляду. Судове засідання призначено на 16.08.2023 о 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 14.08.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 09.08.2023 про проведення судового засідання 16.08.2023 о 14 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Вирішено судове засідання 16.08.2023 о 14 год. 00 хв. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Судом встановлено, що 16.08.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія до судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON не під`єднався.

Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (п. 5 ст. 197 ГПК України).

Учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 08.08.2023.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Частиною 4 статті 11 ГПК України також визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до вимог Конституції України, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Системний аналіз зазначеної статті ГПК України свідчить про те, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності конкретні обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що реально ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. Суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Також, вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності, суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін, чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, при цьому суд повинен досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. Також, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Рішенням суду від 03.05.2023 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.).

26.07.2023 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 25.07.2023 про відстрочку виконання рішення.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 змінено, виклавши його резолютивну частину в такій редакції: Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" 267 727 грн. 06 коп., з яких: 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 145 183 грн. 65 коп. штрафу, 106 760 грн. 10 коп. пені 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В решті позову відмовити.

ТОВ «Волинська аграрна компанія» у заяві від 25.07.2023 просить відстрочити виконання рішення суду до 01.09.2023. В обґрунтування надання відстрочки зазначає, що матеріальний стан товариства з грудня 2022 року є складним у зв`язку з втратою своєї продукції через погодні умови та блекаути, які перешкоджали збирати продукцію. Основною діяльністю товариства є вирощування зернових та бобових культур, збір та реалізація яких пов`язана з сезонністю, у зв`язку з чим для виконання рішення суду потрібен не значний проміжок часу. Товариство тільки почало збір врожаю і одразу після реалізації зібраної продукції почало здійснювати погашення заборгованості, зокрема здійснило оплату боргу в сумі 185 781 грн. 96 коп. У зв`язку з постійними змінами погодних умов (періодичні зливи) реалізація і погашення заборгованості ускладняється. Примусове виконання рішення суду ніяким чином не пришвидшить його виконання, а лише призведе до додаткових витрат сторонам.

Судом встановлено, що основною діяльністю ТОВ «Волинська аграрна компанія» є вирощування зернових та бобових культур, насіння олійних культур, збір та реалізація яких пов`язана з сезонністю, є основним джерелом покриття затрат товариства (том 2, а.с. 39).

Згідно долучених звітів посівні площі сільськогосподарських культур, засіяних товариством, складають 1 473,49 га (том 2, а.с. 108-113).

На виконання рішення суду товариством здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 185 781 грн. 96 коп., що підтверджується платіжними дорученнями (том 2, а.с. 105-107).

Враховуючи вищевикладене, майновий стан заявника, наявність наміру найближчим часом здійснити добровільне погашення суми заборгованості, часткова її оплата, приймаючи до уваги здійснення товариством господарської діяльності, результати якої (отримання прибутку від збирання та реалізації сільськогосподарських культур) забезпечать можливість останньому погасити наявну заборгованість, враховуючи інтереси та рівновагу обох сторін, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення суду до 01.09.2023, що не призведе до надмірної тривалості виконання судового рішення та порушення балансу інтересів сторін.

Судом враховано, що відстрочення виконання судового рішення забезпечить боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі без понесення будь яких додаткових витрат.

Передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів.

При цьому суд враховує, що відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище, не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем. Більш того, інтерес боржника полягає у погашенні наявних сум боргу при збереженні сталої роботи підприємства, зважаючи на можливість оплатити наявний борг з майбутніх доходів від господарської діяльності. Так, дії відповідача спрямовані на виконання рішення суду, але з розстроченням сплати боргу. Суд враховує, що інтерес стягувача полягає в тому, щоб рішення суду було виконано в повному обсязі, однак ненадання відстрочки виконання рішення суду призведе до неможливості його виконання взагалі, оскільки існує ризик припинення або призупинення діяльності відповідача.

Відстрочення виконання рішення до 01.09.2023, враховуючи розгляд заяви у судовому засіданні 16.08.2023, не порушить справедливої рівноваги та балансу у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора реально отримати грошові кошти.

Крім того судом враховано строки та порядок примусового виконання рішення суду у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», які є значно триваліші ніж надана в межах даної справи відстрочка (менше місяця).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст.ст. 234-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська аграрна компанія» від 25.07.2023 про відстрочення виконання рішення суду задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 з урахування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 до 01.09.2023.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 18.08.2023.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук