УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

21.08.2023Справа № 910/12716/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Київського національного лінгвістичного університету (03680, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 73) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.С.Ц.» (03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 50/2) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Груп» (03191, м. Київ, вул. Ю. Здановської, буд. 58А, приміщення 127) про визнання недійсним договору та скасування рішень реєстратора

ВСТАНОВИВ:

Київський національний лінгвістичний університет (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.С.Ц.» (далі - відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Груп» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору та скасування рішення реєстратора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 без належних правових підстав забезпечив виконання договору позики №28-1/10 від 28.10.2020 з відповідачем-2, шляхом укладення договору іпотеки №6129 від 16.11.2020, предметом якого є нерухоме майно гуртожиток секція 4, літ. «А» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) та гуртожиток секції 5, літ. «А» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 61), так як дані об`єкти нерухомості належать позивачу.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Так, стаття 164 Господарського процесуального кодексу України встановлює вимоги до документів, що додаються до позовної заяви, та ч. 2 указаної статті зазначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в тексті позовної заяви посилається, зокрема, на лист №204 від 06.12.2018, однак вказаний документ ні в оригіналі, ні в належним чином засвідченій копії до додатків позовної заяви не надає, а надає лист №204 від 06.04.2018.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, практика Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї Конвенції не визнають саму по собі необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 2 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Позивачем разом з позовом було подано заяву щодо відстрочення сплати судового збору, у якій останній посилаючись на статтю 8 Закону України «Про судовий збір» просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення у даній справі рішення.

Розглянувши подану заяву, суд відзначає наступне.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, зокрема, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

При цьому, у постанові від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, на яку посилається заявник у поданій заяві, Велика Палата Верховного Суду акцентувала, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У поданій заяві, заявник посилається лише на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 без наведення майнового критерію, як того вимагає пункт 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Не наведено заявником і обставин, які б підтверджували можливість сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

Разом з цим, суд зауважує, що заява про відстрочення сплати судового збору не містить жодних доказів, які могли б свідчити про те, що спір у даній справі зачіпає житлові чи соціальні права мешканців гуртожитків.

Враховуючи, що дана справа жодним чином прямо чи опосередковано не зачіпає житлових чи соціальних прав мешканців гуртожитку, як помилково вважає позивач, а стосується виключно встановлення відповідності укладеного договору іпотеки нормам чинного законодавства та у разі не відповідності визнання його недійсним та скасування реєстраційних дій, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про відстрочення позивачу сплати судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

При цьому, під час розгляду заяви позивача щодо відстрочення сплати судового збору суд також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі „Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі „Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 грн.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах:

- майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У даній позовній заяві заявник просить:

- визнати недійсним договір іпотеки (зареєстрований за номером 6129), укладений 16.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц." та Товариством з обмеженою відповідальністю "Л-ГРУП";

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Оніщук Оксани Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55171601 від 16.11.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Оніщук Оксани Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55171712 від 16.11.2020.

З огляду на те, що даний позов містить три вимоги немайнового характеру, то судовий збір за його подання має становити 8052,00 грн.

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки позивачем не дотримано вимог, встановлених статі 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву Київського національного лінгвістичного університету без руху та надати позивачу строк для усунення допущених недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Київського національного лінгвістичного університету щодо відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Залишити позовну заяву Київського національного лінгвістичного університету без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

4. Встановити Київському національному лінгвістичному університету спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- всіх документів, на які посилається в позовній заяві (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, листа №204 від 06.12.2018) в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, згідно з п. 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020) або ж письмові пояснення з цього приводу.

- оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору в розмірі 8052,00 грн.

5. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

6. Згідно частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

СуддяТ.В. Васильченко