ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р. м. Київ Справа № 911/540/23

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Яроша Володимира Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп К»

про стягнення 269 826,37 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Ярош В.В. та Ярош Я.І.

відповідача: Наконечна Н.О.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Яроша Володимира Володимировича (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп К» (надалі - відповідач) про стягнення 269 826,37 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі № 911/540/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.03.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 24.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 22/03/2023 від 22.03.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 25.03.2023 року.

У підготовчому засіданні 30.03.2023 року оголошено перерву на 20.04.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 10.04.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 07/04/2023 від 07.04.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.04.2023 року від відповідача надійшла заява б/н від 19.04.2023 року про залишення позову без розгляду з підстав неналежного посвідчення повноважень адвоката позивача на підписання позовної заяви. Відповідна заява відхилена судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 911/540/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.05.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 17.05.2023 року від відповідача надійшло клопотання № 17/05/2023 від 17.05.2023 року про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.05.2023 року представники позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладався на 08.06.2023 року.

В судовому засіданні 08.06.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 22.06.2023 року.

В судовому засіданні 22.06.2023 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача протии позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 22.06.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 01.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп К» (відповідач, Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Ярош Володжимиром Володимировичем (позивач, Виконавець) було укладено Договір перевезення вантажу № БГК/09/18 (далі - Договір), з подальшою пролонгацією та Додатковою угодою № 1 від 01.03.2018 року.

За п. 1.1. розділу 1 вказаного Договору від 01.03.2018 року № БГК/09/18 Виконавець зобов`язується організувати та надати послуги з перевезення вантажів замовника рефрижераторними дорожніми транспортними засобами та надавати інші транспортно-експедиційні і додаткові послуги відповідно до вимог замовника, що пов`язані з перевезенням вантажів по території України в торгові мережі ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Новус Україна» та інших вантажоодержувачів, а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За весь період укладеного Договору від 01.03.2018 року за №БГК/09/18 позивач, тобто виконавець за даним договором сумлінно виконував свою роботу в повному обсязі, претензій з боку замовника чи вантажоодержувачів на адресу виконавця не надходило.

За уставленою між сторонами практикою, адреса завантаження та розвантаження вантажу, дані про маршрут, дати, кількість та вага вантажу зазначались в Товарно-транспортних накладних, а також за домовленістю сторін, шляхом отримання заявки від Замовника в телефонному режимі.

Після отримання Заявки в телефонному режимі від замовника, виконавець починав здійснювати свою роботу відповідно до умов Договору перевезення вантажу від 01.03.2018 року за № БГК/09/18.

Однак, відповідач - ТОВ «Бізнес Груп К» в порушення вимог п. 5.1 розділу 5 Договору не здійснив оплату за надані виконавцем послуги у встановлені строки, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 229 250 грн. за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року.

Відповідно до умов п. 5.1 розділу 5 Договору розрахунки між виконавцем та замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту отримання товарно-транспортної накладної, розрахунку, акту виконаних робіт, Заявка оформлених згідно нормативних документів.

Як зазначає позивач, за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року ним, як Виконавцем, вчасно та без зауважень Замовника чи третіх осіб здійснено перевезення вантажів за вказівкою Замовника на адреси вантажоодержувачів, що підтверджується Товаро-транспортними накладними, які були складені та підписані всіма сторонами.

Відповідно умов Договору, Замовник своїми силами проводить завантаження товарів, опломбування машини, а Виконавець лише здійснює перевезення вантажу відповідно до встановлених Замовником маршрутів.

На підставі товарно-транспортних накладних (ТТН) Виконавцем складалися Акти надання послуг та виставлялися Замовнику рахунки для здійснення оплати за наданні позивачем послуги.

Проте, Замовником своєчасно та в повному обсязі не сплачено Виконавцю вартість наданих послуг за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року в сумі 229 250,00 грн. на підставі виставлених позивачем рахунків та актів надання послуг: № 613 від 11.11.2022 року на суму 40 250,00 грн.; № 614 від 18.11.2022 року на суму 38 500,00 грн.; № 615 від 25.11.2022 року на суму 34 500,00 грн.; № 616 від 30.11.2022 року на суму 17 500,00 грн.; № 626 від 08.12.2022 року на суму 53 500,00 грн.; № 627 від 15.12.2022 року на суму 39 500,00 грн.; № 628 від 16.12.2022 року на суму 5 500,00 грн.

Вищезазначені Рахунки та Акти надання послуг були надані представнику відповідача для їх підписання, однак, не були підписані та оплачені.

Відповідач у строк, визначений умовами Договору, за надані послуги з перевезення вантажу не розрахувався з позивачем, у зв`язку з чим, 11.01.2023 року позивач направив на адресу відповідача претензію від 11.01.2023 року вих. № 16/п (досудову вимогу про стягнення заборгованості), у якій позивач вимагав від відповідача оплатити вартість наданих послуг в добровільному порядку в 10-ти денний термін з моменту отримання претензії.

Разом з претензією позивачем були направлені на адресу відповідача: оригінали Актів надання послуг для їх підписання відповідачем та Рахунків для здійснення оплати послуг; копії ТТН у кількості 49 штук, які були підписані всіма сторонами; копії Договору перевезення вантажу від 01.03.2018 року за №БГК/09/18 та Додаткової угоди № 1 від 01.03.2018 року.

Дана претензія отримана відповідачем 18.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишилась без відповіді та без задоволення.

Станом, на час звернення позивача з цим позовом до суду, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги у сумі 229 250,00 грн. не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду для примусового стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

Відповідно до пп. 4.1.4. п.4.1 розділу 4 Договору Замовник зобов`язується оплачувати рахунки Виконавця на умовах, які передбачені в даному Договорі, в розмірі, що погоджений сторонами.

Відповідно до пп. 4.2.18. п.4.2 розділу 4 Договору Виконавець зобов`язаний надати Замовнику належно оформлений товаросупровідний пакет документів встановленої форми (ТТН, видаткова накладна) протягом 10 банківських днів з моменту розвантаження.

Позивач надав представнику відповідача документи у вказаний період, однак, відповідач відмовився підписувати Акти наданих послуг та проводити розрахунки за надані позивачем послуги за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість у сумі 229 250,00 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг, позивач у позові також просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 1 903,08 грн. 3% річних та 6 955,14 грн. інфляційних, 31 718,15 грн. пені на підставі п. 6.2.1 Договору.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував. Зазначив, що на момент наведених у позові перевезень між сторонами не існувало чинного Договору перевезення, строк дії наведеного у позові Договору закінчився 31.12.2019 року.

При цьому, відповідач наполягає, що наведена у п. 11.2. Договору можливість продовження договору на 1 календарний рік може бути застосовано лише 1 раз і в подальшому Договір припиняється закінченням строку дії.

У зв`язку з чим, відповідач стверджує, що між стронами не існувало правових підстав для замовлення/надання послуг перевезення вантажів, не було погоджено ціну та інші умови послуги перевезення.

Також відповідач зазначив, що наведені у позові Акти наданих послуг не містять підписів Замовника, тому відповідні Акти неспроможні засвідчувати наведені в них факти та породжувати взаємні права та обов`язки.

Відповідач у відзиві заперечував також факти звернення до позивача з Заявками на перевезення вантажу та надання позивачем для відповідача послуг перевезення.

Щодо наданих позивачем Товарно-транспортних накладних, відповідач посилався на неповноту та недоліки в їх оформленні.

У зв`язку з запереченням наявності заборгованості за надані послуги перевезення, відповідач також заперечував підстави для нарахування заявлених у позові штрафних санкцій.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що пунктом 11.1 Договору № БГК/09/18 від 01.03.2018 року визначено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що у випадку якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову продовжувати Договір за 5 днів до закінчення строку, вказаного в п.10.1 цього Договору, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Відповідно до умов Договору та правил ділового обороту, тобто правил поведінки, яка широко застосовується у сфері підприємницької діяльності, якщо сторона не заявила про свій намір розірвати укладений Договір протягом певного періоду часу, який зазначено в ньому, Договір автоматично пролонгується на рік, до тих пір, поки одна зі сторін не виявить бажання його розірвати. Жодна зі сторін такого бажання не заявляли.

Також, позивач надав суду виписки ПриватБанку, які підтверджують факт існування правовідносин між сторонами за Договором № БГК/09/18 від 01.03.2018 року в період до кінця 2022 року, зокрема, згідно виписки з ПриватБанку від 23.03.2023 року за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, вбачається, що відповідач за весь період укладеного Договору від 01.03.2018 року до 09.12.2022 року декілька разів на місяць здійснював оплату за транспортні послуги згідно Договору № 09/18 від 01.03.2018 року відповідно до виставлених позивачем рахунків та актів надання послуг за кожне перевезення вантажу.

Наведені обставини свідчать про існування між стронами правовідносин за Договором № 09/18 від 01.03.2018 року протягом 2022 року.

Щодо тверджень відповідача, що між сторонами не було досягнуто згоди відносно ціни договору, вартості та складових транспортних послуг, маршруту відправлення вантажу, позивач зазначив, що сторони, весь час працювали відповідно до умов Договору перевезення вантажу № БГК/09/18 від 01.03.2018 року, адреса завантаження та розвантаження вантажу, дані про маршрут, дати, кількість та вага вантажу зазначались в Товарно-транспортних накладних, а також за домовленістю сторін, шляхом отримання заявки від Замовника в телефонному режимі. Після отримання Заявки в телефонному режимі від Замовника, Виконавець починав здійснювати свою роботу відповідно до умов Договору перевезення вантажу від 01.03.2018 року за № БГК/09/18.

За період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року Виконавцем вчасно та без зауважень Замовника чи третіх осіб здійснено перевезення вантажів за вказівкою Замовника на адреси вантажоодержувачів, що підтверджується Товаро-транспортними накладними, які були складені та підписані всіма сторонами та долучені до позовної заяви.

Відповідно умов Договору Замовник своїми силами проводить завантаження товарів, опломбування машини, а Виконавець лише здійснює перевезення вантажу, відповідно до встановлених Замовником маршрутів.

Таким чином, Завантаження транспорту перевізника додатково свідчить про замовлення послуги перевезення, про що також складались ТТН, на підставі яких формувались Акти надання послуг та виставлялися рахунки Замовнику для здійснення оплати за наданні позивачем послуги.

ТТН складені позивачем відповідно до Додатку 7 до Правил перевезення вантажів транспортом в Україні, Форма № 1-ТН, в якому зазначені всі розділи що стосуються перевезення вантажу та які підписані всіма сторонами без жодних заперечень.

Окремого пункту у Формі № 1-ТН, де зазначаються Договір та його істотні умови, така форма не містить, а враховуючи те, що відповідач, щоразу підписував ТТН без зауважень, останній погодився з істотними умовами Договору та доставленим позивачем вантажем до місця призначення, за замовленням відповідача, товар був переданий в подальшому вантажоодержувачу, який також підписував даний документ без жодних зауважень.

Також позивач зауважив, що відповідач, заперечуючи проти оплати позивачу послуг за перевезення вантажу з посиланням, що між сторонами не існує укладеного Договору перевезення вантажу, не заперечує безпосередньо фактів надання послуг з перевезення позивачем вантажу за товарно-транспортними накладними, які були підписані всіма сторонами.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягав на можливості продовження дії Договору лише на 1 календарний рік, тому протягом 2022 року відповідний Договір не діяв.

Також відповідач посилався на неотримання від позивача належним чином оформлених Заявок на перевезення вантажу.

В той же час, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень з приводу наданих позивачем доказів, які свідчать про існування між стронами правовідносин за Договором № 09/18 від 01.03.2018 року протягом 2022 року.

Щодо тверджень відповідача про можливість продовження дії Договору лише на 1 календарний рік, суд зазначає що п. 11.2 Договору визначено, що у випадку якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову продовжувати Договір за 5 днів до закінчення строку, вказаного в п.10.1 цього Договору, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Таким чином, протягом наступного календарного року діяли умови в тому числі п. 11.2 Договору, який, за відсутності письмової відмови продовжувати Договір за 5 днів до закінчення строку, також передбачав його продовження на наступний календарний рік на тих же умовах.

Оскільки, відповідачем не надано доказів відмови від Договору в установленому порядку, такий Договір діяв у спірний період протягом 2022 року, про що також свідчать надані позивачем докази виконання по іншим зобов`язанням за відповідним Договором.

Також, відповідач не надав обґрунтованих пояснень з приводу підписання та засвідчення фактів перевезення вантажів в долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ч.1 ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються дим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за № 128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, договір про перевезення вантажів це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно- транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського. оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевезенням вантажів згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо- технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (стаття 307 Господарського кодексу України).

Таким чином, приписами ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Положеннями ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України та ст. 311 Господарського кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

З вищевикладеного вбачається та підтверджено належними доказами, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з перевезення вантажів та транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень, які урегульовані укладеним між ними Договором. На виконання умов цього Договору позивач здійснював перевезення вантажів на замовлення відповідача. Надання вказаних послуг підтверджено позивачем на підставі складених ТТН, які підписані всіма сторонами (позивачем, відповідачем та вантажоодержувачем), Актами наданих послуг та виставлених позивачем рахунків.

За умовами Договору сплата вартості послуг виконавця проводиться за рахунок коштів Ззамовника шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту отримання товарно-транспортної накладної, розрахунку, акту виконаних робіт.

Таким чином, за наслідками розгляду спору підтверджується факт неоплати відповідачем наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за Договором від 01.03.2018 року за № БГК/09/18 на суму 229 250,00 грн. за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року, що відповідачем не спростовано. Відтак, позовні вимоги у відповідній частині є правомірними, доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача в сумі 229 250,00 грн. за період з 11.11.2022 року по 16.12.2022 року, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.6.2.1 п. 6.2 розділу 6 Договору за порушення замовником термінів оплати послуг, він сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача 1 903,08 грн. 3% річних, 6 955,14 грн. інфляційних та 31 718,15 грн. пені, нарахованих на прострочені суми за фактичні періоди прострочення, відповідають фактичним обставинам справи і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 4047,40 грн.

Щодо наведених в попередньому розрахунку позивача інших судових витрат на оплату послуг адвоката, за наслідками розгляду спору позивачем не надано доказів понесення таких витрат та обґрунтованого розрахунку з посиланням на такі докази. Надання Договору про правову допомогу, попереднього розрахунку, ордеру та посвідчення адвоката не є достатніми та належними доказами понесення адвокатських витрат. Акту наданих послуг чи іншого двостороннього документу, який засвідчує саме факт надання послуг та погодження вартості таких послуг, суду не надано. Таким чином, питання відшкодування понесених позивачем адвокатських та поштових витрат залишається судом без розгляду.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Яроша Володимира Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп К» про стягнення 269 826,37 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп К» (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Аграрна, буд. 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця Яроша Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 229 250,00 грн. основної заборгованості, 1 903,08 грн. 3% річних, 6 955,14 грн. інфляційних, 31 718,15 грн. пені та 4047,40 грн. витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 15.08.2023 року