ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" серпня 2023 р. Cправа № 902/690/23

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.

Представники сторін не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080)

до: Відділу освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради (вул.Гаврилюка Ігоря, буд.23, селище міського типу Томашпіль, Томашпільський район, Вінницької області., 24200.)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, буд. 2, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 836605,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Відділу освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради про стягнення 836605,37 грн. заборгованості, з яких 577 678,64 грн - основного боргу, 13 473,09 грн - пені, 91 617,56 грн - 15% річних та 153 836,08 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.05.2023 відкрито провадження у справі №902/690/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19 червня 2023 року о 11:00 год.

06.06.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача №б/н від 06.06.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 07.06.2023 задоволено вище вказану заяву представника позивача.

07.06.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який також 12.06.2023 надійшов до суду засобами поштового зв`язку, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

12.06.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

14.06.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача №222 від 13.06.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 15.06.2023 задоволено вище вказане клопотання представника відповідача.

У визначену судом дату в судовому засіданні 19.06.2023 приймали участь представники сторін в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 03.07.2023, крім того задовольнив усні клопотання сторін про участь в наступному судовому засіданнів режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

22.06.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які також 26.06.2023 надійшли до суду засобами поштового зв`язку.

У визначену судом дату в судовому засіданні 03.07.2023 приймали участь представники сторін в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача, в судовому засіданні підтримав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача АТ "Вінницяобленерго".

Ухвалою суду від 03.07.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Вінницяобленерго", закрито підготовче провадження та призначено справу №902/690/23 для судового розгляду по суті на 16 серпня 2023 р. о 11:00 та запропоновано третій особі - Акціонерному товариству "Вінницяобленерго" до дня судового засідання надати пояснення щодо позову та докази на підтвердження обставин, викладених у поясненнях.

Крім того, в судовому засіданні 03.07.2023 протокольними ухвалами задовольнив усні клопотання представників сторін про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

10.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме листів ТОВ «Енергоінвестпроект» адресованих відповідачу та третій особі.

16.08.2023 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову та докази на підтвердження обставин.

У визначену судом дату в судовому засіданні представники сторін не забезпечили проведення відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що підтверджується службовою запискою секретаря судового засідання №302/2023 від 16.08.2023. Третя особа також не скористалась правом участі свого представника в судовому засіданні.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином що стверджується наявними в матеріалах справи доказами. За таких обставин, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З метою не порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд вирішив здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами за відсутності учасників процесу, в межах встановлених ГПК України строків.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.08.2023, в зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" (далі ПОН) на період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2022 року.

Положеннями пункту 6.2.4 ПРРЕЕ, встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

На виконання вимог ч.11 ст.64 Закону України "Про ринок електричної енергії" в мережі Інтернет за адресою: www.uie.kiev.ua ДПЗД "Укрінтеренерго" розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію № 5 до договору; додаток до комерційної пропозиції № 5 Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

Положенням ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії в порядку, визначеному ПРРЕЕ, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання споживача ПОН. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" споживачу ПОН, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем ПОН нового електропостачальника або припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи Договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (пунктом 3.4.4 ПРРЕЕ).

Відповідно до ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" яка кореспондується з умовами, що зазначені в Додатку 1 до Договору "Комерційна пропозиція № 5", Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Зважаючи на вищевикладені обставини, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", яке виконує функції постачальника "останньої надії" (далі позивач, в договорі постачальник), діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 06 листопада 2018 року № 1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради (далі відповідач, в договорі споживач) укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312. Акціонерне товариство "Вінницяобленерго", визначено як оператор системи розподілу (далі - ОСР) згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 2.1. договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

Згідно із п. 5.8. договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Умовами комерційної пропозиції № 5 від 08 жовтня 2021 року, зокрема п. 4.1. визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання Споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку Споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).

Відповідно до п. 4.2. комерційної пропозиції № 5, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі- продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі.

Рахунки вважаються отриманими Споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу Споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем Постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше) (п. 4.3. комерційної пропозиції № 5).

Акт купівлі-продажу електричної енергії (надалі - Акт купівлі-продажу) складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії Споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії Споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затверджений постановою НКРЕКП від 28.12.2018 року №2118.

Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС Постачальник надсилає на адресу електронної пошти Споживача скановану версію Акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку.

Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти Постачальника.

Оригінал Акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу Споживача. Підписаний з боку Споживача один екземпляр оригіналу Акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу Постачальника.

У разі наявності зауважень до Акту купівлі-продажу, Споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи Постачальника та Споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому Споживач або Постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо Сторони Договору не дійшли згоди у вирішенні суперечки, Споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини.

До усунення розбіжностей Сторони Договору керуються даними, що зазначені в Акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей.

У разі неповернення Споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу Акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку Споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим Споживачем та приймається Постачальником як узгоджений (п. 4.4. комерційної пропозиції № 5).

Відповідно до п. 5.10 договору про постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії", оплата виставленого Постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

29.10.2021 оператор системи розподілу АТ "Вінницяобленерго" листом № 06.35-17687 повідомив ДПЗД "Укрінтеренерго" про переведення з 05.11.2021 відповідача на постачання електричної енергії до Постачальника "останньої надії".

На виконання зазначеного Договору ДПЗД "Укрінтеренерго" за даними оператора системи розподілу (ОСР) - АТ "Вінницяобленерго" за спожиту відповідачем електричну енергію у листопаді-грудні 2021 сформовано наступні рахунки та акти:

- рахунок № 97/01/О11/23500 від 09.12.2021р. та Акт № 016118 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад 2021р. від 30 листопада 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 40 020 кВт.*год., на суму 229 874,08 грн. (з ПДВ), які було надіслано відповідачу (Споживачу) на електронну пошту 10.12.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

- рахунок № 97/01/О12/24932 від 18.01.2022р. та Акт № 017489 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021р. від 31 грудня 2021 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 52 437 кВт.*год., на суму 347 804,56 грн. (з ПДВ), які було надіслано відповідачу (Споживачу) на електронну пошту 19.01.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

На виконання умов договору позивачем та на підставі отриманих від Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (як оператора системи розподілу, далі - ОСР) даних (звіт) про фактичне споживання відповідачем електричної енергії, складені акти купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад-грудень 2021 року та рахунки на оплату, відповідно до яких відповідачем спожито електричної енергії на загальну суму 577 678,64 грн.

Для до судового врегулювання спору позивач направив на електронну пошту відповідачу Претензію-вимогу на суму 577 678,64 грн. від 06.04.2022 р. за № 44/11-001956, до якої також було долучено рахунки та акти за період заборгованості.

Відповідач направив позивачу відповідь на претензію листом від 15.04.2022 за №128, в якому поміж іншого відповідач зазначив, що немає можливості та законних підстав для здійснення оплати за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на суму 577 678,64 грн за період з 05.11.2021 до 20.01.2022.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, навіть після отримання претензії та направлені на неї відповіді, відповідач не оплатив поставлену та отриману електроенергію, що у свою чергу є порушенням умов договору та призвело до виникнення заборгованості в сумі 577 678,64 грн.

Зважаючи на вказані вище прострочення по оплаті за поставлену енергію, позивачем нараховано відповідачу 13 473,09 грн - пені, 91617,56 грн - 15% річних та 153 836,08 грн - інфляційних втрат.

Враховуючи прострочення у розрахунках за договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за порушення строків проведення оплати за поставлену електричну енергію.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав викладених у відзиві, а саме зазначає, що відповідач відповідно до БК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Положення, є бюджетною неприбутковою установою, відноситься до органів місцевого самоврядування та зобов`язаний здійснювати закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Тобто, Відповідачем договір про закупівлю може бути укладений виключно після дотримання вимог передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», а договір укладений до/без проведення процедури закупівлі вважається нікчемним.

На переконання відповідача Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладений між Позивачем та Відповідачем є нікчемним в розумінні пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про публічні закупівлі», оплата рахунків Відповідачем за цим договором є порушенням Бюджетного кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі», Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 та нівелює статтю 19 Конституції України, а відповідно стягнення за типовим договором постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» можливе лише за статтями 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що за результатами процедури відкритих торгів (ідентифікатор закупівлі: UА-2020-11-11-009316-а) між Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоінвестпроект» 23.12.2020 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 173, строк дії якого із 01.01.2021 року до 31.12.2021 року. Зміни до цього договору в частині строків постачання не вносились, а отже цей договір був чинний до 31.12.2021 року.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, та поміж іншого зазначає що твердження відповідача про нікчемність договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» спрямовані лише на те, щоб уникнути законної сплати заборгованості за спожиту електроенергію, пені, інфляції та відсотків річних.

З огляду на це просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що як зазначалось у відзиві на позовну заяву та не спростовано позивачем у відповіді на відзив між Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоінвестпроект» 23.12.2020 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 173, строк дії якого із 01.01.2021 року до 31.12.2021 року. Зміни до цього договору в частині строків постачання не вносились, а отже цей договір був чинний до 31.12.2021 року.

Відповідач зазначає, що відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до пункту 1 Порядку внесення змін до істотних умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 173 від 23.12.2020 передбачених частиною п`ять статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що є додатком 3 до цього договору, внесення змін до істотних умов цього договору в односторонньому порядку забороняється.

За твердженням відповідача ні АТ «Вінницяобленерго», а ні позивач не впевнились в тому, чи були дійсно законні підстави для переведення відповідача на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», а за основу взяли лише лист ТОВ «Енергоінвестпроект» № 1323 від 22.10.2021 року, який не має ніякої юридичної сили.

З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в своїх поясненнях зазначає наступне, АТ "Вінницяобленерго" отримало повідомлення від ТОВ "Енергоінвестпроект" щодо зміни дати припинення дії договору зі споживачем Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради.

Відповідно д п. 6.2.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі по тексту ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, споживач має право до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (протягом 5 днів з дня повідомлення адміністратором комерційного обліку про його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії") укласти договір з обраним електропостачальником або постачальником універсальних послуг (для споживачів, які мають на це право) шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником, або за згодою сторін на інших умовах, відмінних від тих, які містяться в комерційних пропозиціях, оприлюднених на офіційному сайті електропостачальника.

За умовою п. 6.2.6 ПРРЕЕ, якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/'або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом внесення змін в одноденний строк до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника "останньої надії" у порядку, визначеному Кодексом комерційного обліку, з одночасним повідомленням операторів системи, споживача та постачальника "останньої надії".

Відповідач не уклав договір про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, АТ "Вінницяобленерго", в свою чергу, перевело Відповідача з 05.11.2021 до постачальника "останньої надії" - ДПЗД "Укрінтеренерго".

20.01.2022 на адресу АТ "Вінницяобленерго" надійшла інформація щодо укладення ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" договору про постачання електричної енергії з Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради з 21.01.2022.

Згідно даних АТ "Вінницяобленерго" Відповідач за листопад, грудень 2021 року та січень 2022 року спожив 92 457 кВт електричної енергії, з них в листопаді 2021 - 40 020 кВт, в грудні 2021 - 52 437 кВт та в січні 2022 - 0 кВт. Дану інформацію по обсягах споживання електричної енергії АТ "Вінницяобленерго" передано постачальнику "останньої надії" - ДПЗД "Укрінтеренерго".

Крім того, в матеріалах справи наявні листи ТОВ "Енергоінвестпроект" адресовані відповідачу та третій особі щодо припинення розподілу електричної енергії споживачу - Відділу освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради з 05.11.2021, підставою припинення розподілу електричної енергії споживачу стала заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію за вересень 2021 року.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 ЦК України та 174 ГК України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відносини пов`язані із поставкою електричної енергії є відносинами у сфері електроенергетики та регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та нормативно-правовим актами у сфері електроенергетики.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законом України Про ринок електричної енергії. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII).

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Частинами 1 - 6 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

У разі покладення на електропостачальника зобов`язань з надання універсальних послуг або виконання функцій постачальника "останньої надії" ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються відповідно до цього Закону.

Покладення зобов`язань з надання універсальних послуг та/або постачання "останньої надії" не обмежує права електропостачальника здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами.

Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу (ч.7 ст.56 Закону України Про ринок електричної енергії).

Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником останньої надії (ч.11 ст. 56 Законом України Про ринок електричної енергії).

У п.п. 72 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії визначено, що регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Умовами ч. 2 ст. 2 Закону України Про ринок електричної енергії вказано, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема правилами роздрібного ринку, які затверджуються Регулятором.

Частиною 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" та п. 3.4.2 Правил вказано, що постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Як встановлено судом між Відділом освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоінвестпроект» 23.12.2020 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 173, строк дії якого із 01.01.2021 року до 31.12.2021 року.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що зміни до цього договору в частині строків постачання не вносились, а отже цей договір був чинний до 31.12.2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 173 від 23.12.2020 зокрема п. 13.4. Постачальник має право розірвати цей Договір достроково, повідомивши Споживача про це за 30 календарних днів до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо, зокрема, споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з Договором, за умови, що Постачальник здійснив попередження Споживачу про можливе розірвання цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвестпроект» листами від 22.10.2021 повідомило відповідача та третю особу щодо припинення розподілу електричної енергії споживачу - Відділу освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради з 05.11.2021, підставою припинення розподілу електричної енергії споживачу стала заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію за вересень 2021 року.

З огляду на викладене з 05.11.2021 договір про постачання електричної енергії споживачу № 173 від 23.12.2020 був розірваний в односторонньому порядку постачальником відповідно до п. 13.4. даного Договору.

Будь-яких доказів щодо укладення відповідачем з іншим постачальником електричної енергії договору матеріали справи не містять.

Пунктом 1.2.9 Правил передбачено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", зміст якого визначається постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

З огляду на даний пункт правил суд критично оцінює та не бере до уваги твердження відповідача, що «повідомлення про прийняття (акцептування) умов Типового договору Відповідачем не надавалось, що підтверджує той факт, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» було «укладено» без прийняття (акцептування) умов цього договору Відповідачем».

Постачальники універсальних послуг та постачальники "останньої надії" повинні оприлюднити на своїх вебсайтах типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" відповідно (п. 3.2.1 Правил).

У п. 3.4.4 правил зазначено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, який не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

З урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", умови якого відповідач (як споживач електроенергії) безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9 Правил.

Тому, укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на протязі терміну його дії є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Твердження відповідача, що договір на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» між Позивачем і Відповідачем не був укладений спростовується вище викладеними нормами.

Енергопостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (ч. 1 ст. 57, ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 5.5.5 Правил).

Відповідно до пункту 4.7-4.8 Правил передбачено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.

Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Як вже зазначалось, у п. 5.10 договору (та комерційної пропозиції № 5) обумовлено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Відповідно до п. 4.2 комерційної пропозиції остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі.

Пункт 4.3 комерційної пропозиції передбачає, що датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).

- рахунок № 97/01/О11/23500 від 09.12.2021р. та Акт № 016118 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад 2021р. від 30 листопада 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 40 020 кВт.*год., на суму 229 874,08 грн. (з ПДВ), які було надіслано відповідачу (Споживачу) на електронну пошту 10.12.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

- рахунок № 97/01/О12/24932 від 18.01.2022р. та Акт № 017489 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021р. від 31 грудня 2021 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 52 437 кВт.*год., на суму 347 804,56 грн. (з ПДВ), які було надіслано відповідачу (Споживачу) на електронну пошту 19.01.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, данні акти та рахунки були додатково надіслані відповідачу одночасно з претензією-вимогою від 06.04.2022 р. за № 44/11-001956 на електронну адресу останнього, на яку відповідачем надано відповідь, що додатково підтверджує отримання відповідачем кореспонденції на електронну пошту.

Згідно рахунку, строк його оплати складає 5 банківських (робочих) днів.

Матеріали справи не містять оформлених відповідачем в порядку п. 4.4 комерційної пропозиції зауважень до актів купівлі-продажу електроенергії.

З наведеного слідує, що рахунки на оплату та акти приймання - передачі електроенергії, за своїм змістом, засвідчує факт отримання споживачем електроенергії та зобов`язує останнього сплатити грошові кошти за спожиту електричну енергію, відповідно до умов договору.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення розрахунку за отриману у листопаді-грудні 2021 року електроенергію як у визначеному п. 4.10 Правил порядку, так і у строки, обумовлені договором і комерційною пропозицією, а також станом на час розгляду справи у суді.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Не може вважатись неукладеним договір, який виконувався.

Договір (правочин) є підставою для виникнення у його сторін зобов`язань за ним (ст.ст. 11, 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Окрім того, слід зазначити, що відповідачем не оспорюється об`єм спожитої електричної енергії у листопаді та грудні 2021 року.

Крім того, як зазначалось вище матеріали справи не містять зауважень до актів купівлі-продажу електроенергії виставлених відповідачем відповідно до умов Договору.

За таких обставин, вимога про примусове стягнення боргу в сумі 577 678,64 грн. підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 13 473,09 грн - пені, 91617,56 грн - 15% річних та 153 836,08 грн - інфляційних втрат.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України слідує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 6.1. комерційної пропозиції, за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку. У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором починають нараховуватися Постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

А п. 7.4. комерційної пропозиції сторонами обумовлено, що Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до розрахунку позивача, за несвоєчасну оплату, відповідачу нараховано пеню в сумі - 13 473,09 грн, 15% річних в сумі - 91617,56 грн та інфляційних втрат в сумі 153 836,08 грн за періоди з 18.12.2021 по 31.01.2023 на заборгованість по Акту № 016118 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад 2021р. від 30 листопада 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 40 020 кВт.*год. на суму 229 874,08 грн. та за періоди з 27.01.2022 по 31.01.2023 на заборгованість по Акту № 017489 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021р. від 31 грудня 2021 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 52 437 кВт.*год., на суму 347 804,56 грн.

Так судом встановлено, що 10.12.2021 є днем отримання відповідачем рахунку та Акту за листопад 2021, а 19.01.2022 є днем отримання відповідачем рахунку та Акту за грудень 2021, що стверджується наявним в матеріалах справи доказами (а.с. 48 та 52) + 5 робочих днів (згідно рахунків, строк їх оплати складає 5 банківських (робочих) днів) тому початком виникнення грошового зобов`язання за Актом листопада 2021 є 18.12.2021, а за Актом грудня 2021 є 27.01.2022, що і визначено позивачем як початок періоду нарахування штрафних санкцій за відповідним актом.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення LIGA360, за період визначений позивачем, встановив, що заявлені до стягнення 13 473,09 грн - пені, 91617,56 грн - 15% річних та 153 836,08 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими та такими що передбачені договором та законом, а тому підлягають до задоволення.

Отже, з правовою позицією позивача, суд погоджується та приймає останню.

Разом з тим, суд не приймає твердження відповідача про неправомірність нарахування позивачем відповідачу пені, 15% річних та інфляційних втрат, оскільки обґрунтованість такого нарахування судом встановлено вище.

Водночас, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги, що загальна сума штрафних санкцій становить майже 45% суми основного боргу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини Постанови Великої палати Верховного Суду України від 18.03.2020 у справі №902/417/18 слідує, що главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до встановлених обставин справи, за змістом розділу 6 укладених сторонами договорів, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі, економічного її становища та те що відповідач є

Неприбутковою організацією та фінансується за рахунок коштів бюджету Томашпільскої селищної ради, який, серед інших, покликаний забезпечити освітній процес в країні, яка перебуває у стані збройного конфлікту з Російською Федерацією, і покладення надмірного фінансового тягаря на останнього може призвести до погіршення його матеріального становища та неможливості виконання ним своїх основних завдань, враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин які є підставою для зменшення розміру пені та відсотків річних.

Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір заявлених до стягнення пені та 15 % річних на 50% з заявлених: 13 473,09 грн - пені до 6736,55 грн та 91617,56 грн - 15% річних до 45 808,78 грн.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо зменшення сум пені та 15% річних.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до приписів ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в повному розмірі, оскільки в частині зменшення сум пені та 15% річних витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі не враховуючи зменшення.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти, спорту, культури та туризму Томашпільської селищної ради (вул. Гаврилюка Ігоря, буд.23, селище міського типу Томашпіль, Томашпільський район, Вінницької області., 24200, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ) 577 678,64 грн. - основного боргу, 153 836,08 грн - інфляційних втрат, 45 808,78 грн. - 15% річних, 6 736,55 грн - пені та 12 549,08 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. У частині стягнення 45 808,78 грн. - 15% річних та 6 736,55 грн - пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - , відповідача - , третьої особи - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 21 серпня 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи