ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2023 р. Справа№ 910/1783/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

у судове засідання 06.07.2023 представники учасників справи не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2023

у справі № 910/1783/23 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс"

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" звернулося в суд з позовом до Міністерства юстиції України про оскарження наказу № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу стосовно скасування рішень державного реєстратора стосовно певних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, що існувало до видачі оспорюваного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі скасованих рішень.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- позивач, звернувшись до господарського суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу, яким скасовано рішення про державну реєстрацію змін суб`єкта речового права (оренди) щодо 697 земельних ділянок, що належать на праві власності фізичним особам, заявив про приватноправовий спір, який за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення безпосередньо стосується прав та обов`язків зазначених фізичних осіб;

- оскільки подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, у відкритті провадження у справі відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" (21.02.2023 згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 910/1783/23 про відмову у відкритті провадженні у справі та направити справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" до Міністерства юстиції України про визнання наказу № 253/5 від 17.01.2023 "Про задоволення скарги" протиправним, скасувати наказ та зобов`язати відповідача відновити становище, що існувало до порушення до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що оскаржуваний ним наказ Міністерства юстиції України про оскарження наказу № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги" подано у відповідності до приписів ч. 5, 9 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, адже відповідачем визначено Міністерство юстиції України. У відповідному ініційованому позивачем порі не оспорюється правомірність укладених договорів між товариством та фізичними особами (власниками земельних ділянок), предмет спору не впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб, а стосується права користування земельними ділнками, тобто відповідний спір між сторонами за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Короткий зміст відзивів на апеляційну скаргу

25.04.2023 від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, у якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Міністерство юстиції України у відзиві наголошувало на тому, що суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що позивач, звернувшись до господарського суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу, яким скасовано рішення про державну реєстрацію змін суб`єкта речового права (оренди) щодо 697 земельних ділянок, що належать на праві власності фізичним особам, заявив про приватноправовий спір, який за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення безпосередньо стосується прав та обов`язків зазначених фізичних осіб.

12.05.2023 від ТОВ «Агролан-Захід Плюс МБ», як особи, яка зазначена у позові як третя особа, надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, у якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ТОВ «Агролан-Захід Плюс МБ» вказувало, що суд першої інстанції обґрунтовано відніс ініційований позивачем спір до спорів, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/1783/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді:Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду м. Києва від 28.02.2023 витребувано матеріали справи № 910/1783/23.

29.02.2023 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2023, розгляд справи призначено на 18.05.2023.

У зв`язку з тим, що 18.05.2023 суддя Тищенко О.В. перебуватиме у відрядженні, враховуючи принцип незмінності складу суду, який визначений протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення справи до розгляду на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 розгляд справи призначено на 15.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 розгляд справи відкладено на 06.07.2023.

Явка учасників спору в судове засідання

В судове засідання 06.07.2023 учасники своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належим чином за адресами свого місцезнаходження, а також засобами електронного зв`язку.

Скаржник (позивач) та ТОВ «Агролан-Захід Плюс МБ» в судове засідання 06.07.2023 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку, та засобами поштового зв`язку.

Крім того, 03.07.2023 від скаржника через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представників скаржника, скаржник підтримує апеляційну скаргу та просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, а матеріали направити на розгляд суду першої інстанції.

Міністерство юстиції України в судове засідання 06.07.2023 представників не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином засобами електронного зв`язку за офіційною електронною адресою в системі «Електронний суд», про що складено відповідні довідки.

Міністерство юстиції України через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подало клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке мотивовано неможливістю представника бути присутнім у даному судовому засіданні.

Розглянувши заявлене клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представників сторін в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, а тому заявлене клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає та відхиляється як необгрунтоване.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" звернулося в суд з позовом до Міністерства юстиції України про оскарження наказу № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу стосовно скасування рішень державного реєстратора стосовно певних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, що існувало до видачі оспорюваного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі скасованих рішень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- позивач, звернувшись до господарського суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу, яким скасовано рішення про державну реєстрацію змін суб`єкта речового права (оренди) щодо 697 земельних ділянок, що належать на праві власності фізичним особам, заявив про приватноправовий спір, який за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення безпосередньо стосується прав та обов`язків зазначених фізичних осіб;

- оскільки подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, у відкритті провадження у справі відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України слід відмовити.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувала ухвала підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

За змістом рішення Конституційний Суд України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття "право" та "охоронюваний законом інтерес" особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно- смисловому зв`язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально- правовим засадам.

Ч. 1-4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. (вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/999/19).

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, які досліджені судом апеляційної інстанції виключно щодо оцінки спірних правовідносин в контексті підстав наявності або відсутності процесуальних умов для застосування судом першої інстанції п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" звернулося в суд з позовом до Міністерства юстиції України про оскарження наказу № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу стосовно скасування рішень державного реєстратора стосовно певних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, що існувало до видачі оспорюваного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі скасованих рішень.

Отже, цей спір фактично стосується незгоди позивача із скасуванням оскаржуваним наказом за скаргою іншої юридичної особи (ТОВ «Агролан-Захід Плюс МБ») записів, що стосуються стверджуваних позивачем речових прав щодо нерухомого майна (земельних ділянок), зокрема права оренди ТОВ "Агролан-Захід Плюс", що відповідно вказує на наявність приватноправового спору стосовно речових прав оренди земельних ділянок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 цієї ж статті визначено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Відповідно до статті 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягає, зокрема, реєстрація речових прав на земельні ділянки за договорами оренди.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", заявником щодо вчинення реєстраційних дій є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Таким чином, державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

При цьому, в контексті переданого позивачем на вирішення господарського суду спору, предметом спору є наказ Міністерства юстиції України № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу стосовно скасування рішень державного реєстратора стосовно певних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо якого позивачем, як заявником, у певний період часу вчинені певні дії цивільно-правового характеру згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, позивачем оскаржується наказ, прийнятий відповідачем, за заявою іншої юридичної особи про скасування стверджуваних речових прав позивача на заявлене нерухоме майно - земельні ділянки, за доводами позивача які перебувають у нього в оренді

Також,слід зазначити, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Окрім того, у ч.2 ст.20 ГК також визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У ч.13 ст.20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Отже, наказ Мін`юсту може бути оскаржений до суду згідно з прямою вказівкою закону, і відповідати за таким позовом має саме Мін`юст (належний відповідач), як орган влади, що прийняв відповідне рішення, і відповідно, пред`являючи відповідний позов, позивач визначив особу, яка має відповідати за ним.

Водночас, чинним законодавством не визначено прямого обов`язку особи, яка подає позов щодо оскарження рішення Мін`юсту, попередньо чи одночасно звертатися до суду з позовом до особи, за скаргою чи в інтересах якої був прийнятий відповідний наказ про скасування реєстраційної дії. Об`єднання в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги, є правом позивача, а не його обов`язком.

Оскільки позовні вимоги позивача заявлено на захист порушеного, на його думку, права оренди на об`єкти нерухомого майна, а на підставі оскаржуваного наказу суб`єкта владних повноважень скасовані записи про стверджувані позивачем речові права оренди на земельні ділянки, то цей спір стосується відносин між особою, яка сверджує про наявність у неї певних прав, та органом, який видав відповідний оскаржуваний акт, який стосується таких прав, а отже, ініційований позивачем спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

До того ж, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України № 253/5 від 17 січня 2023 р. "Про задоволення скарги" подано у відповідності до приписів ч. 5, 9 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, адже відповідачем визначено Міністерство юстиції України, яке є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (згідно Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 228).

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що позивачем визначено особу, яка має відповідати за його позовом - Міністерство юстиції України, і суд першої інстанції вдавшись також до оцінки правовідносин між позивачем та іншими особами (зокрема, фізичними) на стадії прийняття справи до розгляду припустився також і порушень приписів ст. 45, ст. 171 Господарського процесуального кодексу України, адже відповідна оцінка здійснюється на певних стадіях процесу, зокрема згідно ст. 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, на підставі оцінки наявних у справі та поданих саме сторонами доказів.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже спір у цій справі є господарсько-правовим і належить до юрисдикції господарських судів, оскільки оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України щодо задоволення скарги про скасування записів про стверджувані речові права на земельні ділянки, щодо яких позивач, як сторона спору, заявляє певні речові права користування у певний період часу, стосується відповідного акту, ухваленого відповідним органом, визначеним позивачем як особою, яка порушила його права, визначивши такий орган стороною відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що переданий позивачем на вирішення спір носить ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду в силу приписів ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, суд першої інстанції також зазначив, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верхового Суду від 15.05.2018р. у справі №911/4144/16, провадження 12-71-гс18).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даній справі №911/4144/16 ПАТ «Обухівське» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ГУ Держгеокадастру про визнання недійсним наказу відповідача № 10-3623/15-16-сг від 12 березня 2016 року про надання земельної ділянки у власність та скасування в Поземельній книзі запису про надання земельної ділянки у приватну власність, тобто, спір у даній справі стсоовувався рішенян органу, уповноваженого державою на той час здійснювати розпорядження земельними ділянками у власність та користування, і Велика Палата вказала, що саме рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

В свою чергу, предметом спору заявленного позову у справі № 910/1783/23, як зазначалось вище, є наказ Міністерства юстиції України, яким прийнято відповідні рішення стсоовно реєстраційних дій, і оскаржуваний позивачем акт не є за своєю суттю рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин щодо надання чи припинення прав щодо земельних ділянок, адже Міністерство юстиції України в контексті спірних правовідносин здійснило розгляд скарги у відповідності до визначених законом функцій як органу, який здійснює розгляд скарг, проте, не наділяє учасників правовідносин майновими правами на певні об`єкти нерухомого майна (у даному випадку - земельні ділнки), адже не є суб`єктом владних повноважень у сфері земельних відносин.

Крім того, посилання третьої особи на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19 - є не релевантними в контексті спірних досліджуваних відносин, адже у вказаній справі № 357/8277/19 позовні вимоги заявлені щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2018 року, укладений між фізичною особою та ТОВ «Агрокомплекс «Узин» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0047 загальною площею 1,202 га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0046 загальною площею 1,202 га; скасування рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок з кадастровим номером :01:011:0047 загальною площею 1,202 га та кадастровим номером :01:011:0046 загальною площею 1,202 га; витребуваня з незаконного володіння та користування ТОВ «Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» спірні земельні ділянки; внести зміни до договору оренди землі від 05 червня 2013 року № 100, укладеного між фізичною особою та ТОВ «Ім. Котовського», правонаступником якого є ТОВ «Олійникова Слобода», а предметом спору заявленного позову у справі № 910/1783/23, як зазначалось вище, є наказ Міністерства юстиції України, яким прийнято відповідні рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково застосував п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, постановивши оскаржувану ухвалу, яка підлягає скасуванню в апеляційному порядку, а заява підлягає передачі на розгляд суду першої інстанції для вирішенян питання про відкриття провадженян у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з ч. 5 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020), спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

З огляду на встановлене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 910/1783/23 підлягає скасуванню на підставі п.1-4 ч. 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України. Також, оскільки судом апеляційної інстанції скасована ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, керуючись правами, наданими ч. 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява передається суду першої інстанції - до господарського суду міста Києва - для вирішенян питання про відкриття провадження у даній справі.

Розподіл судових витрат

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 910/1783/23 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 910/1783/23 - скасувати.

3. Матеріали справи №910/1783/23 повернути до Господарського суду міста Києва для вирішенян питання про відкриття провадженян у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, на яку може бути бути подано касаційну скаргу в поярдку, строки та у випадках, передбачених ст. ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 11.08.23 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік