РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2023Справа № 910/20473/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" (03049, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПОЛЗУНОВА, будинок 2; ідентифікаційний код 00480247)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ - НАФТОКОМЕРЦ" (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н, місто Радомишль, ВУЛИЦЯ ТОЛБУХІНА , будинок 12, квартира 25; ідентифікаційний код 23722888)

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 197 755,20 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Київський електровагоноремонтний завод" (далі- позивач, Завод) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ - НАФТОКОМЕРЦ" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 197 755,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № КЕВРЗ/ВПЗ-21396 від 30.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2021 відкрито провадження у справі №910/21306/21 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

28.01.2022 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва Товариство подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позову.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК-Нафтокомерц», як постачальником, укладено договір поставки №КЕВРЗ/ВПЗ-21396 від 30.09.2021 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю у власність (поставити) в обумовлені строки продукцію (бензин та дизельне пальне), через мережу АЗС Постачальника або його партнерів, при пред`явленні Покупцем талонів, які містять найменування, марку, кількість Продукції, ціна якої вказується в Специфікації, що оформляється додатком до договору, а Покупець зобов`язується прийняти талони разом з товаросупровідними документами та отримати продукцію (бензин та дизельне пальне) при пред`явленні талонів на АЗС, а також оплатити прийняту Продукцію (довірчі документи (талони). Відповідно до Специфікації 1, серед інших, предметом закупівлі є Бензин А-95 ЄВРО-5 талони та Дизельне пальне ЄВРО-5 талони.

За пропозицією постачальника щодо підвищення ціни на Продукцію 18.10.2021 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору покупець направив постачальнику заявку №2593/ВПЗ/21 від 18.10.2021, шляхом передачі телефонограми та дублюванням в мобільному застосунку Viber та розраховував на належне виконання постачальником обов`язку щодо передачі талонів протягом 2 (двох) календарних днів, як це передбачено пунктом 4.3. договору. Водночас з передачею талонів, у відповідності до пункту 4.4. договору, постачальник зобов`язаний передати, серед інших, рахунок-фактуру та видаткову накладну.

Постачальник замість передачі Покупцеві талонів у встановлений дводенний строк, своїм листом № 111 від 21.10.2021 запропонував знову підвищити ціну на Продукцію та укласти додаткову угоду № 2 до договору з відповідними змінами. За твердженнями позивача такі дії Товариства також прямо вказують на його відмову від поставки товару за ціною, що узгоджена сторонами раніше.

Відповідач не здійснив передачу талонів позивачу, відсутність талонів у позивача унеможливлює отримання бензину та дизельного пального в мережі АЗС, як це передбачено умовами договору, а саме Розділом 6 Договору «Умови поставки Продукції».

ПрАТ «КЕВРЗ» направило за місцезнаходженням ТОВ «ТК-Нафтокомерц» Лист- претензію №2759/ЗУ/21 від 29.10.2021, якою пред`явлено вимогу щодо припинення порушень умов договору та належного виконання зобов`язання з передачі талонів за заявкою №2593/ВПЗ/21 від 18.10.2021, а також сплати штрафу згідно з пунктом 9.6 договору. Відповідач залишив лист-претензію без реагування, що зумовило звернення позивача із цим позовом до суду, в межах якого Завод просить суд стягнути з відповідача 197 755,20 грн штрафу.

Відповідач у свою чергу проти позову заперечує та зазначає, що представлений Завод до суду договір поставки №КЕВРЗ/ВПЗ-21396 від 30.09.2021 має відмінні редакції із наявною редакцією договору в Товариства, зокрема щодо суми договору, а саме - 651 963,00 грн. Також відповідач зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту направлення спірної заявки, що у свою чергу не породжує у відповідача обов`язку виконання такої заявки. Також Товариство зазначає, що до листа претензії не було додано заявку, що також унеможливило її виконання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Судом встановлено, що між Сторонами був укладений договір поставки в результаті проведення закупівель. Суд відзначає, що заперечення Товариства щодо редакції договору, представленого суду позивачем знайшли свої підтвердження. Так судом було встановлено, що саме відповідачем до суду було надано копію договору поставки №КЕВРЗ/ВПЗ-21396 від 30.09.2021, редакція якого повністю співпадає із редакцією договору розміщеного за посиланням https://zakupki.prom.ua/ru/gov/tenders/UA-2021-08-19-004629-c (розділ «документи пропозиції»). Саме така редакція договору підлягає аналізу та дослідженню в межах цього спору.

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Норми вказаної статті кореспондуються з приписами статті 712 ЦК України.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З підстав вищенаведеного господарський суд дійшов висновку про те, що Заводом доведено, а Товариством не спростовано факту не отримання заявки від 18.10.2021. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що лист-звернення про підписання додаткової угоди до договору був датований 21.10.2021 та ініційований саме після 18.10.2021 з повідомленням про те, що коливання ціни змінилось у бік збільшення після підписання додаткової угоди від 18.10.2021.

Таким чином, у суду достатньо підстав вважати, що відповідач, отримавши спірну заявку, ухиляється від її виконання. Крім того, про спірну заявку також було зазначено й в листі-претензії, що додатково свідчить про обізнаність відповідача щодо наявності зобов`язання за договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказано судом вище, умовами укладеного договору передбачено, що постачання довірчих документів (талонів) проводиться протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання постачальником заявки.

Беручи до уваги наявність в матеріалах справи копії заявки та телефонограми від 18.10.2021, суд погоджуються з твердженнями позивача, що талони мали бути надані позивачу до 20.10.2021 включно.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1 та 2 статті 217 ГК України).

За частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

За пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 9.6. договору в разі відмови поставити продукцію по узгодженій сторонами раніше ціні, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 30 відсотків від суми договору.

Суд відзначає, оскільки поставка продукції здійснюється (самовивіз) на підставі довірчих документів (талонів), які передаються на підставі заявки, суд вбачає за можливе застосування такого штрафу до відповідача за невиконання заявки від 18.10.2021.

Водночас, здійснивши перерахунок заявленого штрафу, суд дійшов висновку, що Завод помилково здійснював розрахунок, виходячи з суми договору 659 184,00 грн, оскільки в редакції договору, розміщеного за посиланням https://zakupki.prom.ua/ru/gov/tenders/UA-2021-08-19-004629-c (розділ «документи пропозиції») сума договору становить 651 963,00 грн.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Заводу підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення штрафу в розмірі 195 588,90 грн.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, беручи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 197 755,20 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ - НАФТОКОМЕРЦ" (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н, місто Радомишль, ВУЛИЦЯ ТОЛБУХІНА , будинок 12, квартира 25; ідентифікаційний код 23722888) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" (03049, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПОЛЗУНОВА, будинок 2; ідентифікаційний код 00480247) 195 588,90 грн (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 90 копійок) штрафу та 2 933,84 грн (дві тисячі дев`ятсот тридцять три гривні 84 копійки) витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. У частині стягнення 2 166,30 грн штрафу та 32,49 грн судового збору відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21.06.2023.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ