ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 рокуСправа № 912/685/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/685/23

за позовом Заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, вул. В.Пермська, 4, м. Кропивницький, 25006, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Новомиргородської міської ради, вул. Соборності, буд. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26000

до відповідача Фізичної особи-підприємця Санжари Олександра Вікторовича, АДРЕСА_1

про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, зобов`язання припинити використання майна та повернути майно

Представники:

від прокуратури - прокурор Радкевич С.В., посвідчення №075389, видане 01.03.2023,

від позивача - участі не брали,

від відповідача - участі не брали

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Новомиргородської міської ради до Фізичної особи-підприємця Санжари Олександра Вікторовича з вимогами про

- усунути перешкоди власнику - Новомиргородській міській раді (ідентифікаційний ) в користуванні та розпорядженні своїм майном та зобов`язати Фізичну особу - підприємця Санжару Олександра Вікторовича (РНКПО НОМЕР_1 ) припинити використання водного об`єкта на річці Велика Вись, ліва притока річки Синюха, басейн річки Південний Буг на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області - Водойми (26,0 га) розташованої в адміністративних межах колишньої Коробчинської сільської ради, Новомиргородського району Кіровоградської області, разом із зайнятою ним земельною ділянкою водного фонду для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації, розробленому 30.05.2018;

- усунути перешкоди власнику - Новомиргородській міській раді () в користуванні та розпорядженні своїм майном та зобов`язати Фізичну особу - підприємця Санжару Олександра Вікторовича (РНКПО НОМЕР_1 ) повернути Новомиргородській міській раді водний об`єкт на річці Велика Вись, ліва притока річки Синюха, басейн річки Південний Буг на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області - Водойму (26,0 га) розташовану в адміністративних межах колишньої Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, разом із зайнятою ним земельною ділянкою водного фонду, що використовуються ФОП Санжара О.В. для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації, розробленому 30.05.2018;

- покладення судового збору.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, упродовж 2018-2023 років відповідач використовує земельну ділянку водного фонду та водний об`єкт - водойму за межами в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району нині Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для цілей здійснення рибного господарства, не маючи для цього жодних правових підстав.

Прокурор в обґрунтування порушення інтересів держави вказує, що звернення з позовом спрямоване на відновлення законності та вирішення питання щодо повернення державі водного об`єкта та зайнятої земельної ділянки водного фонду, що використовується з порушенням закону, дії по захисту яких не вчинено Новомиргородською міською радою, як органом уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Ухвалою від 21.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/685/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 26.05.2023 о 12:00 год та встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.05.2023 Новомиргородська міська рада подала суду заяву №02-24/174/2 від 17.05.2023 про розгляд справи без участі представника.

В підготовчому засіданні 26.05.2023 відповідач визнав позов.

Ухвалою від 26.05.2023 суд закрив підготовче провадження у справі №912/685/23 та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.06.2023 о 12:30 год.

Протокольною ухвалою від 08.06.2023 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 19.07.2023 о 12:00 год.

На підставі наказу голови суду від 12.07.2023 № 209 в період з 17.07.2023 по 30.07.2023 суддя Кабакова В.Г. знаходиться у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 13.07.2023 призначено судове засідання у справі №912/685/23 на 04.08.2023 о 12:00 год.

Присутній в судовому засіданні 04.08.2023 прокурор підтримав позовні вимоги.

Позивач та відповідач участі не приймали, повідомлені належним чином.

Суд дослідив докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступні обставини.

Прокурор у позові вказав, що водойма, розташована на р. Велика Вись в колишніх адмінмежах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району площею 26 га, експлуатується ФОП Санжарою О.В. відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації водойми 2018 року та Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів. Договір оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом ФОП Санжарою О.В. ні з державою ні з територіальною громадою не укладено. Орендна плата за користування природними ресурсами відповідачем не сплачується.

Розглядаючи спір по суті суд враховує таке.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, подає апеляційну, касаційну скаргу. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3).

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Водночас Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Відтак, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №911/620/17 зазначав, що у правовідносинах, що стосуються прав та економічних інтересів територіальної громади інтереси держави та місцевого самоврядування, повністю збігаються.

Пунктом 2 статті 5 Конституції України закріплено, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (ст. 7 Конституції України).

За приписами ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до приписів статті 60 вказаного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, крім іншого, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю, природні ресурси.

Однією з підстав для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою.

За приписами ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з положеннями пункту 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім тих які залишилися державними.

Прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах за даним позовом - Новомиргородську міську раду. Як суб`єкт владних повноважень, міськрада виконує функції власника щодо спірного об`єкту та має захищати інтереси держави та територіальної громади, що порушені відповідачем використанням спірного водного об`єкту з порушенням закону.

За ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу, тому умови щодо їх використання є особливо суворими.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Водний кодекс України визначає, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

Користування водним об`єктом, всупереч встановленому законодавством порядку, суперечить інтересам держави у сфері ефективного і раціонального використання природних ресурсів.

Отже, правовідносини, пов`язані з користуванням природними ресурсами беззаперечно становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконне користування ними такому суспільному інтересу не відповідає.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення державної, а також суспільної потреби у відновленні законності та вирішення питання щодо повернення державі водного об`єкта та зайнятої ним земельної ділянки водного фонду, які відповідач використовує з порушенням закону.

Таким чином, інтереси держави Україна та інтереси територіальної громади сіл, селищ і міст Кіровоградської області є частинами одного цілого - "інтересів держави", про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З урахуванням викладеного, у спірних правовідносинах за даним позовом є необхідність у захисті інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства - місцевої громади й окремих осіб, які користуються водним об`єктом без правовстановлювальних документів.

Також Верховний Суд у постанові від 04.11.2022 у справі № 420/18905/21 зазначав, що громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, який може мати власні (публічні) інтереси. При цьому Конституцією України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Кіровоградська обласна прокуратура листом №15/1-125 від 21.03.2023 повідомила Новомиргородську міську раду про вжиття заходів представницького характеру.

За результатами розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 висловила правову позицію щодо підстав звернення прокурора до суду та зробила такі правові висновки.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже сам факт не звернення до суду Новомиргородської міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, що захист інтересів держави у спірних правовідносинах здійснюється неефективно без вжиття всіх можливих заходів та використання повного кола повноважень визначених законом, а вжиті заходи не спрямовані на реальний захист порушених інтересів держави, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у пункті 79 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

З підстав викладеного, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення прокурора у даній справі з позовом в інтересах держави в особі Новомиргородської міської ради та наявність підстав для представництва інтересів держави.

Наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даному спорі не оскаржена на підставі абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З матеріалів справи вбачається. На замовлення ФОП Санжари О.В. ПП "Інститут з питань іхтіології" (м. Черкаси) розроблено Режим рибогосподарської експлуатації Водойми (26,0 га), розташованої в адмінмежах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (далі - Режим, Режим експлуатації) та Науково-біологічне обґрунтування ведення рибогосподарської діяльності в режимі СТРГ у цій водоймі (далі - Науково-біологічне обґрунтування, НБО) (а.с. 152-201). За якими водойма: розташована на р. Велика Вись, розміри: довжина - 2,063 км, ширина мінімальна - 0,11 км (максимальна - 0,225 км); площа водного дзеркала при НПР 26 га; максимальна глибина - 4,0 м, середня глибина - 1,8 м; об`єм при НПР (нормальному підпірному рівні) - 0,000468 кілометрів кубічних (або 468 тис. метрів кубічних).

У розділі І "Загальна характеристика" Науково-біологічного обґрунтування зазначено: вказана водойма створена шляхом зарегулювання водотоку р. Велика Вись, тип водосховища - русловий, вид регулювання стоку - річковий.

Відповідно до додатку до Науково-біологічного обґрунтування, а саме Карти-схеми водосховища в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що містить картографічні дані вебсервісу від компанії Gооglе на 2018 рік, розташування цього водного об`єкта на місцевості має наступні координати:

А - Б ділянка берегової лінії, для загального використання аборигенних видів риб;

Координати "А" - ІНФОРМАЦІЯ_2;

Координати "Б" - ІНФОРМАЦІЯ_3;

В - Г ділянка берегової лінії, для спеціального використання водних біоресурсів;

Координати "В" - ІНФОРМАЦІЯ_4;

Координати "Г" - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Зазначений водний об`єкт (26,0 га) розташований в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на р. Велика Вись (ліва притока р. Синюха, басейн р. Південний Буг).

За Розпорядженням Кабінету Міністрів України №716-р від 12.06.2020 територіальна громада села Коробчино увійшла до Новомиргородської міської територіальної громади з адміністративним центром у м. Новомиргород Новомиргородського району.

За Законом України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" (ст. 8) об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися.

Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" у Кіровоградській області утворено Новоукраїнський район, до якого увійшла територія Новомиргородської міської територіальної громади.

Таким чином, наразі місцем розташування зазначеного водного об`єкта є територія Новомиргородської міської територіальної громади Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Про знаходження означеного водного об`єкту на території Новомиргородської міської ради (між селами Коробчине та Миколаївка) вказують дані програмного комплексу Державний земельний кадастр та дані супутникової навігації у вигляді аерофотознімків та сателітних знімків програм Gооglе Earth та Gооglе Earth Pro (дати зйомки 9/10/2016, 02/10/2019, 27/10/2020).

Враховуючи норм ст. 1 Водного кодексу України, вид (тип) вищезначеної водойми на р. Велика Вись, розцінюється як ставок, зважаючи, що її об`єм при НПР (нормальному підпірному рівні) - складає 468 тис. метрів кубічних, тобто не більше 1 млн. кубічних метрів.

У листі №02-24/308/1 від 15.11.2022 (а.с.134) Новомиргородська міська рада повідомила, що проведення камерального вивчення (обстеження) частини р. Велика Вись за допомогою Gооglе Earth та Gооglе Maps, за результати якого при застосуванні географічних координат наведених в "Режимі рибогосподарської експлуатації водойми (26,0 га), розташованої в адмінмежах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області" спостерігається розширення русла р. Велика Вись між селами Коробчине (нижче від розробки ТОВ ВКФ "Велта") і Миколаївка та наявні дві споруди, які перекривають русло річки на ділянці за координатами:

Від точки А - Широта: ІНФОРМАЦІЯ_6 (координати центру);

до точки Б - Широта: ІНФОРМАЦІЯ_7 (координати центру).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ФОП Санжара О.В. (іпн НОМЕР_1 ) 21.07.2017є:

03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) (основний)

46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками

47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Режим рибогосподарської експлуатації водойми 26 га, розташованої в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Номиргородського району Кіровоградської області, де користувачем водних біоресурсів зазначено ФОП Санжару О.В., розроблений (виданий) 30.05.2018, погоджений Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області 06.06.2018 та Державним агентством рибного господарства України відповідно 16.07.2018. Термін дії Режиму від 16.07.2018 до 31.12.2027.

З урахуванням розроблених на замовлення ФОП Санжара О.В. Науково - біологічного обґрунтування ведення рибогосподарської діяльності в режимі СТРГ та Режиму рибогосподарської експлуатації водойми, беручи до уваги обсяги вселення (зариблення), вирощування та вилучення (вилову) водних біоресурсів, відповідач здійснює такий вид діяльності як рибництво, або штучне розведення і відтворення риби.

Вказані обставини відповідачем не заперечено.

У розділі 12 Науково-біологічного обґрунтування ведення рибогосподарської діяльності в режимі СТРГ визначено проводити рибогосподарську діяльність у водоймі відповідно до вимог Законів України: "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про тваринний світ", а також Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, Інструкції "Про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах".

06.11.2019 ФОП Санжара О.В. отримав від Управління Державного агентства рибного господарства у Кіровоградській області Дозвіл №16 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, їх частинах (а.с. 35-36, далі - Дозвіл), строком дії з 06.11.2019 до 06.11.2024.

Дозвіл видано на такий вид спеціального використання, як промисловий вилов водних біоресурсів, у рибогосподарському водному об`єкті - водойма, розташована, на р. Велика Вись в адмінмежах Коробчинської сільської ради Номиргородського району Кіровоградської області, площею 26 га, із зазначенням відомостей стосовно дозволених для використання знарядь лову і дозволених для вилучення видів водних біоресурсів та обсягів їх вилучення.

На підставі Режиму та Дозволу відповідачем, як користувачем водних біоресурсів, у листопаді 2018, листопаді 2019, грудні 2020, листопаді 2021 років виконано роботи із штучного розведення (відтворення) водних біоресурсів, зокрема, вселення до водного об`єкта - водойми на р. Велика Вись площею 26 га таких водних біоресурсів, як: короп, білий амур, товстолоб, судак, про що свідчать відповідні акти (а.с. 37-39, 60).

Крім того, починаючи з 2019 року та до вказаного часу ФОП Санжара О.В. здійснює добування (вилучення, вилов) водних біоресурсів з вищезазначеного водного об`єкта, що підтверджується наявними у матеріалах справи звітами про обсяги вилову водних біоресурсів за 2019 - 2023 роки (а.с. 40-47, 61-66, 71-86).

З підстав викладеного ФОП Санжара О.В. у водному об`єкті - водоймі (26,0 га), розташованій в адмінмежах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (нині - територія Новомиргородської міської територіальної громади), здійснює рибогосподарську діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.

Відповідно до ч. 5 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку.

За приписами ст. 13 Конституцією України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу положень ст. 1 Водного кодексу України:

водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт);

води поверхневі - води різних водних об`єктів, що знаходяться на земній поверхні;

водойма - безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт;

водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку;

ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

У ст. 3 ВК України зазначено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно зі ст. 5 ВК України до водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим (ст. 6 ВК України).

Водокористувачі мають право використовувати водні об`єкти на умовах оренди (ст. 43 ВК України).

Статтею 51 ВК України (у редакції на на дату видачі Дозволу №16) встановлено таке:

- у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми;

- водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою;

- водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства;

- надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища;

- сплата орендної плати за водний об`єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об`єктом.

Закон України № 963-IX від 04.11.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками" вніс зміни до статті 51 ВК України, за якими

- водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт (ч. 3 ст. 51 ВК України);

- типовий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 11);

- умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (ч. 12);

- за користування водним об`єктом орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за водний об`єкт та орендну плату за земельну ділянку під таким водним об`єктом (ч. 14).

Закон набрав чинності 02.03.2021.

Землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами належать до земель водного фонду (ст. 4 ВК України, ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України).

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (ст. 85 ВК України).

За нормами ст. 59 Земельного кодексу України:

- громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2);

- громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (ч. 4);

- використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами (ч. 5).

За приписами ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з положеннями пункту 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

За викладених обставин, земельні ділянки водного фонду з розташованими на них водними об`єктами державою передані до комунальної власності, а права власника щодо них здійснюють органи місцевого самоврядування, яким є Новомиргородська міська рада Новоукраїнського району (щодо спірного майна).

Новомиргородська міська рада у листі №02-24/123/1 від 20.04.2022 повідомила, що з ФОП Санжарою О.В. договори оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом площею 26 га не укладались.

Кіровоградська обласна державна адміністрація у листі №01-29/389/0.5 від 15.11.2021 поінформувала, що звернення від ФОП Санжари О.В. до облдержадміністрації з приводу передачі йому у користування водного об`єкту та земельної ділянки під ним на території Новомиргородської міської ради (за межами населеного пункту) Новоукраїнського району не надходили (а.с. 109).

Згідно листа №7609/5/11-28-24-02-12 від 23.11.2021 Головного управління ДПС у Кіровоградській області ФОП Санжара О.В., як платник податків перебуває на загальній системі оподаткування, податкові декларації з плати за землю та рентної плати за спеціальне використання води ним не подавалися (а.с.113-114).

Сектор Держводагентства у Кіровоградській області у листі №15/1-101 від 13.03.2023 повідомив, що починаючи з 04.06.2017 по 17.03.2023 від громадянина чи ФОП Санжари О.В. заяви стосовно видачі дозволів на спеціальне водокористування не надходили (а.с. 105).

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про речові права Санжари О.В. чи ФОП Санжари О.В. на земельну ділянку водного фонду разом з водним об`єктом площею 26 га, що розміщена в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району чи Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

З огляду на викладене протягом 2018-2023 років відповідач використовує земельну ділянку водного фонду та водний об`єкт - водойма за межами в адміністративних межах Коробчинської сільської ради Новомиргородського району (нині Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області) для цілей здійснення рибного господарства без укладених договорів оренди та не маючи для цього жодних правових підстав.

Режим рибогосподарської діяльності та Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не надають ФОП Санжара О.В. права користування водним об`єктом.

За ст. 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено такі поняття: водні біоресурси (водні біологічні ресурси); рибальство; добування (вилов); промислове рибальство (промисел); рибогосподарська діяльність; рибне господарство; рибогосподарський водний об`єкт (його частина).

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання.

За ст. 27 такого Закону встановлено, що спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх добування (вилову) з природного середовища (крім любительського рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного добування (вилову) і включає в себе, в тому числі і промислове рибальство.

Отже спеціальне використання водних біоресурсів може здійснюватися відповідно до одного з режимів, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", а саме: Режиму промислу або Режиму рибогосподарської експлуатації.

Закон України "Про тваринний світ" у статті 3 визначає об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, серед яких є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про тваринний світ", за умови додержання вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів може здійснюватися такий вид використання об`єктів тваринного світу як рибальство.

За визначенням ст. 25 Закон України "Про тваринний світ", рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство.

Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України (ст. 26 Закон України "Про тваринний світ").

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про тваринний світ" до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

Порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів (ВЖР) та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах регламентується Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах (далі - Інструкція), що затверджена наказом Державного комітету рибного господарства України №4 від 15.01.2008.

Як вказано в самій Інструкції, вона розроблена, в тому числі, відповідно до Закону України "Про тваринний світ".

Пунктом 2.1 Інструкції, передбачено перелік документів, які подає користувач до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рибного господарства України для здійснення штучного розведення, вирощування ВЖР та їх використання.

Інструкція безпосередньо регламентує порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, а не порядок розпорядження водними об`єктами та земельними ділянками водного фонду оскільки такими нормативними актами є Земельний та Водний кодекси України.

Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про тваринний світ", та є підзаконним нормативно-правовим актом, тому вона не може суперечити вимогам Закону України "Про тваринний світ" щодо отримання в користування рибогосподарських водних об`єктів при веденні рибного господарства. Закон не встановлює будь-яких винятків в цьому для спеціального товарного рибного господарства, а такими винятками є лише випадки безоплатного любительського і спортивного рибальства, до яких не належить промислове рибальство, яке, в тому числі, здійснюється в режимі спеціального товарного рибного господарства.

Інструкція регламентує не тільки відтворення водних живих ресурсів, а і їх вилов, що підпадає під поняття "рибальство", яке не може здійснюватися без погодження з власником земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт, згідно з ч. 5 ст. 59 Земельного кодексу України.

Також статтею 23 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері рибного господарства, видає і такий документ дозвільного характеру, як Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах).

Порядок видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення та анулювання зазначеного дозволу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №801 від 30.10.2013, визначає процедуру видачі суб`єктам господарювання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання дозволу.

Згідно з п. 2 Порядку, дозвіл видається на кожний рибогосподарський водний об`єкт (його частину) Держрибагентством або його територіальним органом.

Дозвіл видається територіальним органом суб`єктові господарювання для здійснення промислового рибальства, вилову водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, а також визначення їх санітарно-епідеміологічного стану, меліоративного вилову водних біоресурсів з метою формування їх оптимального видового та вікового складу, вилову водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури, любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову.

Пунктом 3 Порядку передбачено перелік документів, які суб`єкт господарювання подає державному адміністраторові для одержання дозволу, серед яких документи що посвідчують право користування водними об`єктами чи земельними ділянками водного фонду відсутні.

Тож в процедурі погодження Режиму чи отримання Дозволу зацікавлені особи не надають жодних документів, які б свідчили про їхні права на водні об`єкти і земельні ділянки водного фонду, на яких знаходяться водні об`єкти, стосовно яких затверджується режим або видається дозвіл.

При погодженні Режиму і видачі Дозволу відповідні органи не досліджують питання та не надають права користуватися водними об`єктами і землями водного фонду.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" суб`єкти рибного господарства мають право на:

користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 36 цього Закону юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону.

Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Комплексний правовий аналіз всіх вищевказаних норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування.

Законом не передбачено можливості використання водних біоресурсів без отримання в установленому законом порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), де здійснюється використання цих водних біоресурсів.

Отже Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта та/або Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не є та не можуть бути правовстановлюючими документами, якими надається право користування водними об`єктами чи землями водного фонду, та вони не визначають правових підстав користування водними об`єктами.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №806/449/15, від 16.05.2019 у справі №806/3184/18, від 19.11.2019 у справі №806/1350/15.

Режим рибогосподарської експлуатації та Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах не дають підстави для використання відповідачем спірного водного об`єкту та земельної ділянки водного фонду на якій він розміщений.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 (справа №923/213/18) та у постанові від 16.06.2021 у справі № 912/1941/20 зазначивши, що наявність Режиму рибогосподарської експлуатації та Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів не дає підстав для одноосібного використання водного об`єкта та земельної ділянки під ним

Згідно ст. 1 Закону України "Про аквакультуру" визначено та поняття аквакультура (рибництво), об`єкти аквакультури, суб`єкти аквакультури.

Законодавство України про аквакультуру ґрунтується на нормах Конституції України і складається з цього Закону, Законів України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", "Про тваринний світ", інших законодавчих актів, міжнародних договорів України, які застосовуються в Україні в порядку, передбаченому Законом України "Про міжнародні договори України", та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів - стаття 2 цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на правовідносини у сфері аквакультури, що здійснюються у внутрішніх водних об`єктах (їх частинах), рибогосподарських технологічних водоймах, внутрішніх морських водах, територіальному морі та виключній (морській) економічній зоні України, а також на ділянках суші території України, які використовуються для цілей аквакультури.

Проте діяльність у сфері аквакультури не належить до спеціального використання водних біоресурсів (стаття 3 Закону України "Про аквакультуру").

Відповідно до приписів статті 14 цього Закону рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України.

Державна реєстрація права оренди здійснюється відповідно до закону.

Отже використання відповідачем спірного водного об`єкту та земельної ділянки водного фонду на якій він розміщений за Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" чи за Законом України "Про аквакультуру" неможливе без отримання у користування водного об`єкти за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.

Згідно з ч.1 ст.13 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Користування природними ресурсами у сфері господарювання унормовано Главою 15 (ст. ст. 148-153) Господарського кодексу України. Зокрема, наведеними нормами передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси, в тому числі водні об`єкти, у порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності - ч. 2 ст. 293 ЦК України.

За змістом положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Об`єктами цивільних прав є речі, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як передбачено ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зважаючи, що правопорушення є таким, що триває у часі, власник майна може звернутися за захистом свого права протягом всього часу, поки воно триває.

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник).

Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до майна та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд зробив висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

У постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду визначила, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України необхідно розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі 372/1684/14-ц зазначає, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та у пункті 96 постанови від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.072018 у справі № 653/1096/16-ц, пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 97 постанови від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц .

Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц у пунктах 50, 51 та 52 підтвердила свої попередні висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, та зазначила, що такі спори слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 487/10128/14 (постанова від 12.06.2019) та №469/1044/17 (постанова від 15.09.2020) зазначено про можливі способи усунення перешкод, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інші правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

Враховуючи викладене позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Новомиргородської міської ради до ФОП Санжари О.В. про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, зобов`язання припинити використання майна та повернути майно підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України, норми якої кореспондуються з нормами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, Кіровоградській обласній прокуратурі належить повернути 50% сплаченого при поданні позову за платіжною інструкцією №554 від 30.03.2023 судового збору в сумі 2684,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 126, 129, 130, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Санжару Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНКПО НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) усунути перешкоди власнику - Новомиргородській міській раді (вул. Соборності, буд. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26000, і.к. 04055104) в користуванні та розпорядженні майном та припинити використання водного об`єкта на річці Велика Вись, ліва притока річки Синюха, басейн річки Південний Буг на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області - Водойми (26,0 га) розташованої в адміністративних межах колишньої Коробчинської сільської ради, Новомиргородського району Кіровоградської області, разом із зайнятою ним земельною ділянкою водного фонду для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації, розробленому 30.05.2018.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Санжару Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНКПО НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) усунути перешкоди власнику - Новомиргородській міській раді (вул. Соборності, буд. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26000, і.к. 04055104) в користуванні та розпорядженні майном та повернути Новомиргородській міській раді водний об`єкт на річці Велика Вись, ліва притока річки Синюха, басейн річки Південний Буг на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області - Водойму (26,0 га) розташовану в адміністративних межах колишньої Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, разом із зайнятою ним земельною ділянкою водного фонду, що використовуються ФОП Санжара О.В. для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації, розробленому 30.05.2018.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Санжари Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНКПО НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2684,00 грн за наступними реквізитами: одержувач - Кіровоградська обласна прокуратура, і.к.: 02910025, р/рахунок: UA0004600, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО: 820172.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у Кіров.обл./тг м.Кропивн/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37918230, р/р UA3011567, код класифікації доходів бюджету 22030101) Кіровоградській обласній прокуратурі (і.к.: 02910025, р/рахунок: UA0004600, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО: 820172) 2684,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №554 від 30.03.2023, що залишається в матеріалах справи № 912/685/23.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оригінал рішення після набрання законної сили надіслати Кіровоградській обласній прокуратурі.

Копії рішення направити Кіровоградській обласній прокуратурі (), Новомиргородській міській раді (), відповідачу (вул. Космонавтів, буд. 3, с. Коробчино, Новоукраїнський район (Новомиргородський), Кіровоградська область, 26014).

Повне рішення складено 14.08.2023.

Суддя В.Г. Кабакова