ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2023 р. Справа № 911/579/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи

за позовом Компанії «Timtrans Sp z o.o.»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі Ейч Ер Імпорт»

про стягнення 8800,00 євро та 63545,34 грн

за участю представників

позивача: Петрушина К.І. - адвокат, ордер серії АІ № 1354480 від 21.02.2023;

відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія «Timtrans Sp z o.o.» (далі - Компанія, позивач) звернулася до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 21.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі Ейч Ер Імпорт» (далі - відповідач, ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт») про стягнення (у редакції заяви від 27.04.2023 про зменшення розміру позовних вимог) 8800,00 євро заборгованості та 63545,34 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 01.10.2020 № СЧР/84/20М.

Господарський суд Київської області ухвалою від 20.03.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.04.2023.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.04.2023 відклав підготовче засідання на 08.05.2023.

В рамках підготовчого провадження Компанія «Timtrans Sp z o.o.» подала до суду заяву від 27.04.2023 про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 8800,00 євро, що є еквівалентом 34412,96 грн, та 63545,34 грн пені.

Підставами подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно із поясненнями позивача, є обставини того, що через технічну бухгалтерську помилку було заявлено позовні вимоги за рахунком-фактурою № 18/w/2022 від 18.01.2022 на суму 1600,00 євро.

За наслідками розгляду у підготовчому засіданні 08.05.2023 заяви Компанія «Timtrans Sp z.o.» від 27.04.2023 про зменшення розміру позовних вимог суд прийняв її до розгляду, з огляду на що спір вирішувався виходячи із нової ціни позову - 8800,00 євро та 63545,34 грн.

Через канцелярію суду позивач подав клопотання від 08.05.2023 про долучення доказів, яке суд задовольнив у підготовчому засіданні 08.05.2023.

Господарський суд Київської області ухвалою від 08.05.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.05.2023.

У судовому засіданні 29.05.2023 суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав вступне слово представника позивача щодо вимог заявленого позову, після чого постановив ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 16.06.2023.

У судовому засіданні 16.06.2023, після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, представник позивача виступила із заключним словом, посилаючись на обставини і докази досліджені в судовому засіданні.

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, жодного разу не направив у судове засідання свого повноваженого представника, відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

Згідно із частиною другою статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до статті 240 ГПК України, 16.06.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

«Timtrans Sp z o.o.» (Польща; далі - перевізник) і ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт» (замовник) уклали 01.10.2020 договір № СЧР/84/20М на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - договір № СЧР/84/20М), відповідно до пункту 1.1 якого перевізник зобов`язався організовувати та надавати послуги з перевезення вантажів замовника рефрижераторними дорожніми транспортними засобами та надавати інші транспортно-експедиційні та додаткові послуги відповідно до вимог замовника, пов`язані з перевезенням вантажів по території України, а також у міжнародному сполученні, а замовник зобов`язався оплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 1.2 договору № СЧР/84/20М послуги, зазначені в пункті 1.1 цього договору, повинні надаватися перевізником відповідно до чинного законодавства України, зокрема Цивільного та Господарського кодексу України, Закону України «Про автомобільний транспорт», Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність», Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 362 від 14.10.1997 (надалі - Правила), а також чинних міжнародних нормативно-правових актів у сфері вантажних автоперевезень, наприклад, згідно з вимогами конвенцій КДПВ і МДП.

Пунктами 1.3, 1.4 договору № СЧР/84/20М обумовлено, що найменування, кількість і ціна послуги визначаються в рахунках або актах виконаних робіт і є невід`ємною частиною цього договору. Загальна сума договору складається із загальної суми актів виконаних робіт, підписаних обома сторонами.

Підпунктом 4.1.4 договору № СЧР/84/20М передбачено обов`язок замовника оплачувати рахунок перевізника на умовах, передбачених цим договором, у розмірі, погодженому сторонами в заявці. Згідно з підпунктом 4.2.4 договору № СЧР/84/20М за фактом надання транспортно-експедиційних послуг перевізник зобов`язується надати замовнику рахунок на оплату суми вартості транспортно-експедиційних послуг, акт виконаних робіт, податкову накладну, товарно-транспортну накладну з відміткою вантажоодержувача вантажу про отримання вантажу та повернути замовнику термотестер.

У розділі 5 договору № СЧР/84/20М сторони погодили порядок розрахунків, зокрема:

- вартість послуг визначається в заявках та/або додаткових угодах до цього договору (пункт 5.1);

- розрахунки між перевізником і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту отримання товарно-транспортної накладної, рахунку, акта виконаних робіт і заявки, оформлених згідно з нормативними документами (пункт 5.2);

- рахунок на оплату виписується перевізником і надається замовнику після надання послуг. Сторони підписують акт виконаних робіт за фактом надання транспортно-експедиційних послуг (пункт 5.4);

- акт виконаних робіт повинен бути підписаний замовником і повернутий перевізнику протягом 14 (чотирнадцяти) днів після дати його отримання. У випадку відсутності письмових зауважень замовника протягом 7 (семи) календарних днів після отримання послуги вважаються виконаними належним чином, а акт - затвердженим і таким, щодо якого замовник не має зауважень (пункт 5.5).

За порушення замовником термінів оплати послуг замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі 0,3% суми заборгованості за кожний день прострочення (підпункт 6.2.1 договору № СЧР/84/20М).

Відповідно до пункту 11.1 договору № СЧР/84/20М останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову продовжити контракт за 5 (п`ять) днів до закінчення строку, зазначеного в п. 11.1 цього договору, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 11.3 договору № СЧР/84/20М).

У період з 05.02.2022 по 14.02.2022 перевізник сформував замовнику рахунки-фактури на оплату: № 36/w/2022 від 05.02.2022 на суму 3100,00 євро; № 52/w/2022 від 08.02.2022 на суму 2000,00 євро; № 39/w/2022 від 14.02.2022 на суму 3700,00 євро.

У лютому 2023 року Компанія «Timtrans Sp z o.o.» звернулась до ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт» із претензією за вих. № 02/2-23 від 02.02.2023 про сплату заборгованості за експедиторські послуги, у якій, зокрема, зазначила, що лютому 2022 року Компанія надала експедиторські послуги за замовленнями ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт» і виставила рахунки-фактури та відповідні CMR:

- рахунок-фактура № 36/w/2022 від 05.02.2022 на суму 3100,00 євро та CMR № б/н від 31.01.2022 в підтвердження перевезення вантажу;

- рахунок-фактура № 52/w/2022 від 08.02.2022 на суму 2000,00 євро та CMR № 0702-01 від 07.02.2022 в підтвердження перевезення вантажу;

- рахунок-фактура № 39/w/2022 від 14.02.2022 на суму 3700,00 євро та CMR № б/н від 03.02.2022 в підтвердження перевезення вантажу.

Посилаючись на виконання належним чином своїх зобов`язань за договором № СЧР/84/20М, перевізник вимагав від замовника здійснити оплату заборгованості за надані експедиторські послуги.

Компанія надіслала претензію за вих. № 02/2-23 від 02.02.2023 на юридичну адресу ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт» 03.02.2023, що підтверджується долученими до позовної заяви описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною № 380 від 03.02.2023 та фіскальним чеком від 03.02.2023.

Звертаючись із позовом до суду, Компанія стверджує про те, що ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт» отримало зазначену претензію, однак не сплатило суму боргу за надані експедиторські послуги. Зазначені обставини та тривале (починаючи з лютого 2022 року) невиконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати боргу стали підставою для звернення позивача з цією позовною заявою до господарського суду.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 8800,00 євро заборгованості за надані експедиторські послуги та 63545,34 грн пені, нарахованої у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить із такого.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір № СЧР/84/20М є змішаним договором, який містить в собі елементи договору транспортного експедирування та елементи договору перевезення вантажу (надання послуг з організації перевезення та перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами), а тому між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глав 64, 65 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Згідно із викладеними у позові обставинами, позивач у лютому 2022 року надав відповідачу експедиторські послуги.

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та частиною першою статті 929 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із статтею 316 Господарського кодексу України, передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до частини третьої статті 929 Цивільного кодексу України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (стаття 931 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути, зокрема: міжнародна автомобільна накладна (CMR); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Водночас частиною другою статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено обов`язок клієнта сплатити належну плату експедитору у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (статті 525, 526 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що у лютому 2022 року надав відповідачу за його замовленнями експедиторські послуги на суму 8800,00 євро, що, на думку позивача, підтверджується долученими до позову копіями рахунків-фактур № 36/w/2022 від 05.02.2022 на суму 3100,00 євро, № 52/w/2022 від 08.02.2022 на суму 2000,00 євро та № 39/w/2022 від 14.02.2022 на суму 3700,00 євро, а також міжнародними автомобільними накладними - CMR № 0702-01 від 07.02.2022 та CMR № б/н від 03.02.2022.

Щодо CMR № б/н від 31.01.2022, відповідно до якої був сформований рахунок-фактура № 36/w/2022 від 05.02.2022 на суму 3100,00 євро, позивач пояснив, що така CMR у Компанії відсутня, оскільки після надання послуг передана відповідачу та ним не повернута. Водночас, як вважає позивач, доказом надання послуг є саме рахунок-фактура № 36/w/2022 від 05.02.2022, а також акт № 36/w/2023 від 05.02.2022 виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 11 від 13.01.2021, підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансвей» та Timtrans Sp z o.o., копію якого позивач долучив до матеріалів справи 08.05.2023.

Суд не погоджується із позицією позивача стосовно того, що рахунками-фактурами підтверджується факт надання послуг, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом бухгалтерського обліку, а є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за отримані послуги, тобто носить інформаційний характер.

Водночас у спірних правовідносинах такими первинними документами є, зокрема міжнародні автомобільні накладні (CMR).

За приписами пункту 11.1 Правил, застосування яких передбачено пунктом 1.2 договору № СЧР/84/20М, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами (абзац двадцять сьомий глави 1 Правил).

Пунктами 11.3, 11.5, 11.7 Правил передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25, 8.26 глави 8 цих Правил.

Так, зміст CMR № 0702-01 від 07.02.2022 свідчить про те, що відправником є Alpenrind GmbH за замовленням ASTRA та SFERA GmbH, одержувач - LLC Aliance - Imeks, перевізник - TH LOGISTIC SP. ZO.O.; у графі «Товар отримано» відсутня відмітка вантажоодержувача вантажу про отримання вантажу.

Також до матеріалів справи (заява від 10.03.2023 про усунення недоліків позовної заяви) позивач долучив дванадцять CMR без номера, датовані 03.02.2022, у яких зазначено відправником MAGNOLIA PLUS SP.ZO.O.; одержувачем - CHR IMPORT LLC; перевізником - MONTON DE CARGAS Sp.zo.o. При цьому лише три із дванадцяти накладних містять відмітку вантажоодержувача такого змісту « 14.02.2022 вантаж отримав Палагута О.Б.», однак із матеріалів справи неможливо установити, що Палагута О.Б. є уповноваженою особою ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт».

В цілому, дослідивши долучені до матеріалів справи CMR № 0702-01 від 07.02.2022 і CMR № б/н від 03.02.2022, суд констатує, що з них неможливо установити, що ці накладні складені в рамках виконання договору № СЧР/84/20М.

Водночас суд врахував, що за умовами договору № СЧР/84/20М передбачено обов`язок замовника оплачувати рахунок перевізника на умовах, передбачених цим договором, у розмірі, погодженому сторонами в заявці (підпункт 4.1.4, пункт 5.1 договору № СЧР/84/20М).

Згідно з абзацом першим пункту 3.7 Правил на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник надає перевізнику при наявності договору заявку відповідно до встановленої форми.

Заявка подається перевізнику у строк, визначений договором. За погодженням із перевізником замовник може передати заявку на перевезення вантажів телефонограмою, телетайпом, телеграфом, телексом, іншим фіксованим шляхом. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки (пункт 3.8 Правил).

Пунктом 10.1 Правил встановлено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2). Заявка подається у вигляді та в строки, передбачені договором (пункт 10.2).

Суд установив, що у матеріалах справи відсутня оформлена сторонами заявка на перевезення, які відображені у наданих позивачем рахунках-фактурах. Тобто документального підтвердження про те, що сторони узгодили, в тому числі, вартість послуг за перевезення, як того вимагає пункт 5.1 договору № СЧР/84/20М, позивач не надав.

За поясненнями позивача, викладеними у заяві від 10.03.2023 про усунення недоліків позовної заяви, сторони не визначили форму заявки. Починаючи з 2020 року господарські відносини будувались на формуванні усного замовлення, а фактом підтвердження наданих послуг були CMR, на підставі яких позивач вже виставляв відповідачу відповідні рахунки. Позивач зазначає, що заявки отримувались в телефонному режимі та обговорювались у месенджері Viber.

За твердженнями позивача, сторони користувались свободою договору та робили заявки у будь-якій формі, як в усній, так і в усіх доступних месенджерах. З боку відповідача надходили повідомлення, що він виплатить відповідну суму (тобто він визнає наявну суму боргу). Обставини визнання боргу, на думку позивача, підтверджуються листуванням з менеджером по закупці відповідача ОСОБА_1 (номер телефону НОМЕР_1 ).

До заяви від 10.03.2023 про усунення недоліків позовної заяви позивач долучив роздруківки скріншотів листування у месенджері «Viber».

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як, зокрема, електронні докази.

Згідно із частиною першою статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина друга статті 96 ГПК України).

Висновки щодо застосування норм, визначених частиною першою статті 5, частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», викладені у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, за якою роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно із частинами першою і другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Надані позивачем роздруківки скріншотів листування у месенджері «Viber» не можуть бути використані як докази у справі, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Крім того умовами договору № СЧР/84/20М не передбачено способу комунікації сторін, у тому числі оформлення заявок на перевезення шляхом листування у месенджері «Viber».

Щодо тверджень позивача про те, що листування здійснювалось із ОСОБА_1 (номер телефону НОМЕР_1 ), який є менеджером по закупці відповідача, слід зазначити, що вказану особу неможливо ідентифікувати як уповноважену особу ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт». Також у договорі № СЧР/84/20М не зазначено контактних номерів телефонів ТОВ «Сі Ейч Ер Імпорт».

Також безпідставними є твердження позивача про те, що сторони не визначили форму заявки, з огляду на те, що відповідно до пункту 1.2 договору № СЧР/84/20М перевізник взяв на себе обов`язок надавати обумовлені цим договором послуги з відповідно до чинного законодавства України, зокрема Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України. Зазначеними Правилами передбачено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками, форма якої наведена у додатку 1 до цих Правил (пункт 10.1 Правил).

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що твердження позивача про погодження заявок на перевезення у месенджері «Viber» є необгрунтованими.

Окремо суд дослідив наданий позивачем акт № 36/w/2023 від 05.02.2022 виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 11 від 13.01.2021, підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансвей», як експедитором, та Timtrans Sp z o.o., як замовником. Відповідно до цього акту експедитор надав транспортні послуги на суму 3100,00 євро по доставці вантажу клієнта « Сі Ейч Ер Імпорт » згідно з CMR № б/н від 31.01.2022 за маршрутом Coutances (Франція) - м/п Ягодин - Луцьк (Україна).

За висновком суду, акт № 36/w/2023 від 05.02.2022, який, на думку позивача, підтверджує факт надання відповідачу експедиторських послуг, не може бути взятий судом до уваги, оскільки факт надання перевізником транспортно-експедиційних послуг замовнику, відповідно до умов договору № СЧР/84/20М, підтверджується підписаним між сторонами актом виконаних робіт. Такий акт у матеріалах справи відсутній. Водночас сам по собі акт № 36/w/2023 від 05.02.2022, складений на виконання іншого договору (№ 11 від 13.01.2021) та підписаний позивачем з іншою юридичною особою, за відсутності погоджених між позивачем і відповідачем письмових заявок на перевезення, не підтверджують обставин того, що вказані в акті № 36/w/2023 від 05.02.2022 послуги надавались в рамках виконання договору № СЧР/84/20М.

Також суд зауважує, що за умовами пункту 5.2 договору № СЧР/84/20М розрахунки між перевізником і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту отримання товарно-транспортної накладної, рахунку, акта виконаних робіт і заявки, оформлених згідно з нормативними документами.

При цьому обов`язок перевізника надати замовнику, за фактом надання транспортно-експедиційних послуг, рахунок на оплату суми вартості транспортно-експедиційних послуг, акт виконаних робіт, податкову накладну, товарно-транспортну накладну з відміткою вантажоодержувача вантажу про отримання вантажу передбачено підпунктом 4.2.4 договору № СЧР/84/20М.

У матеріалах справи відсутні докази, зокрема складення перевізником акту за фактом надання транспортно-експедиційних послуг, а також надіслання обумовленого договором № СЧР/84/20М пакету документів на адресу замовника.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи відсутність доказів належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання відповідачу актів, за фактом надання транспортно-експедиційних послуг, товарно-транспортних накладних, рахунків, заявок, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, підпункту 4.2.4 і пункту 5.2 договору № СЧР/84/20М, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем експедиторських послуг на момент ухвалення рішення не настав. Таким чином, позивач передчасно звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Для надання первинним документам доказової сили при розгляді справи в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами. В силу вимог статей 74, 76, 77, 91 ГПК України саме позивач повинен довести належними та допустимими доказами обставини, які входять до предмета доказування у справі, та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Предметом доказування у справах про стягнення грошових коштів за надані послуги є насамперед факт отримання таких послуг та подальше використання результату, а не лише наявність первинних документів.

Недостатньо самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг. Отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання (використання результату отриманої послуги у господарській діяльності).

Враховуючи вимоги процесуального закону щодо стандарту доказування, господарський суд не може прийти до висновку про доведення позивачем належними, допустимими та достовірними доказами факту надання відповідачу експедиторських послуг у лютому 2022 року, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 8800,00 євро заборгованості за експедиторські послуги не підлягають задоволенню.

Також заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 63545,34 грн пені, нарахованої на підставі підпункту 6.2.1 договору № СЧР/84/20М на суму основної заборгованості в розмірі 8800,00 євро, не підлягають задоволенню як похідні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, відповідно до приписів статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.08.2023.

Суддя О.В. Щоткін