УХВАЛА

м. Київ

18.08.2023Справа № 910/12936/23

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа-Солсиф»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Інвест»

про стягнення 744 178,65 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа-Солсиф» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Інвест» (далі - відповідач) про стягнення 744 178,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 28.09.2021 року між ним та відповідачем було укладено договір на виконання робіт по реконструкції нежилого будинку (літ. А) під багатофункціональний комплекс по вул. Курнатовського, 20 у Дніпровському районі м. Києва (ІІІ-й пусковий комплекс, секція 3). Оскільки відповідач не у повному обсязі сплатив вартість виконаних позивачем у червні 2022 року робіт, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Інвест» утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У даному випадку, подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162 та 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивачем у ній вказано місцезнаходження відповідача: 01014, місто Київ, вулиця Болсуновська, будинок 6, поверх 4. Проте, відповідно до відомостей, що наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вірною адресою місцезнаходження відповідача є: 01104, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 14а, офіс 42.

Слід зауважити, що позивачем копію позовної заяву з додатками скеровано відповідачу на вказану у позовній заяві адресу, тобто відмінну від адреси місцезнаходження відповідача, що внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем всупереч вимогам положень пункту 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, не долучено належних доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками.

Також, згідно з пунктом 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 744 178,65 грн.

Проте нараховані у позовній заяві до стягнення з відповідача основний борг, компенсаційні виплати та штрафні санкції у відповідних сумах не знайшли свого відображення у прохальній частині позову.

Суд зауважує, що вимоги про стягнення основної заборгованості та нараховані на існуючу заборгованість інфляційні втрати, відсотки річних та пеня є окремими позовними вимогами, кожна з яких підлягає розгляду судом при вирішенні спору і повинні викладатися у прохальній частині позову із зазначенням сум, що загалом відповідають заявленій ціні позову.

Таким чином, суд зазначає, що предмет позову повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно, а тому позивачу слід привести у відповідність зміст позовних вимог, наведеним у позові обставинам, зокрема, виклавши у прохальній частині позовної заяви кожну суму окремо, яка підлягає до стягнення (основний борг, компенсаційні виплати та штрафні санкції).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач при зверненні до суду з даним позовом не дотримався окремих вимог статей 162 та 164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162 та 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Основа-Солсиф» строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Основа-Солсиф» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання заяви з зазначенням вірної адреси місцезнаходження відповідача;

- подання доказів надіслання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, а саме: 01104, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 14а, офіс 42;

- подання заяви з викладенням позовних вимог шляхом зазначення окремо кожної суми, що підлягає до стягнення (основний борг, компенсаційні виплати та штрафні санкції).

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Основа-Солсиф», що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається https://ki.arbitr.gov.ua/.

Суддя В.С. Ломака