14.08.2023Справа № 910/6956/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши клопотання Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6956/23
до Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення 458 531, 62 грн,
від позивача: Сажієнко Інна
від відповідача: не з`явився
До Господарського суду міста Києва звернулось Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі за текстом - КЕУ, Позивач) з позовом до Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича (далі за текстом - ФОП Руденко В.В., Відповідач) про стягнення коштів в розмірі 136 234, 49 грн за договором № 65-2022002 від 06.04.2022 та 399 912, 85 грн за договором № 65-2022011 від 01.07.2022, які згідно доводів Позивача є неправомірно нарахованими Відповідачем за завищеними тарифами.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у задоволенні позову КЕУ до ФОП Руденко В.В. про стягнення коштів відмовлено.

20.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача про долучення доказів понесення Відповідачем судових витрат, в якому Відповідач просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 75 000 грн.

27.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення Позивача щодо заявлених Відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 розгляд заяви ФОП Руденко В.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено на 14.08.2023.

10.08.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові заперечення Позивача щодо заявлених Відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 14.08.2023 представник Відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу повідомлений належним чином.

Представник Позивача заперечував щодо стягнення повної вартості витрат на професійну правничу допомогу та просив суд зменшити заявлених розмір.

Розглянувши подане Відповідачем клопотання та заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд вказує, що Відповідачем у відзиві зазначено про подачу додаткових доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у порядку визначеному частиною 8 статті 129 ГПК України.

Так, Відповідачем подано до суду клопотання, до якого також додано додаткові докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вказує, що Відповідачем на підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

- договір про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023;

- свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності від 17.08.2020 серії КВ № 000978;

- додаткова угода № 1 від 18.05.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023;

- Акт наданих послуг (виконаних робіт) від 18.07.2023 на суму 75 000 грн.;

- Звіт про надані Клієнту послуги в рамках виконання доручення по договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 (по судовій справі № 910/6956/23).

Суд вказує, що на виконання пункту 4.1. договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 сторони домовилися, що гонорар є фіксованим та становить 75 000 грн. згідно пункту 3 додаткової угоди № 1.

Пунктом 3 даної додаткової угоди також закріплено види правової допомоги, які надаються адвокатом в межах даної справи.

Акт наданих послуг (виконаних робіт) від 18.07.2023 на суму 75 000 грн та Звіт про надані Клієнту послуги в рамках виконання доручення по договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 містить детальний опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг із зазначення кількості затраченого часу.

Суд вказує, що Акт та Звіт підписані адвокатом та клієнтом (Відповідачем), що відповідно підтверджує належне надання послуг адвокатом та прийняття їх без зауважень клієнтом останнього.

Із поданих Позивачем заперечень вбачається, що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу є абсолютно неспівмірною зі складністю справи та ціною позову.

Відповідач звертає увагу суду на те, що у відповідності до судової практики, викладеної у постановах від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення всі його витрати на адвоката.

Також Позивач вказує, що детально описані роботи адвоката у Акті та Звіті не можуть бути окремими юридичними послугами, оскільки направлені на досягнення однієї окремої процесуальної дії, що на думку Позивача здійснено задля завищення вартості таких витрат.

Окрім викладеного, Позивач також просить врахувати суд його фінансовий стан та те, що КЕУ є бюджетною установою, що фінансується та здійснює витрати за рахунок та в межах асигнувань Державного бюджету України від Міністерства оборони України.

Так, Позивач посилається на існування військової загрози та нестабільної ситуації в країні з огляду на воєнні дії у зв`язку з чим оборонний бюджет має бути спрямований на стратегічні цілі, а не на спробу адвоката надмірно збагатитись.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина 3 статті 123 ГПК України).

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 19 вказаного Закону закріплено види адвокатської діяльності, перелік яких не є вичерпним, при тому, що вказаною статтею (абзацом 10) закріплено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності не заборонені законом.

Зазначений перелік наданих адвокатом послуг є зрозумілим та таким, що вчинений адвокатом задля досягнення поставлених цілей в межах виконання договору про надання правової допомоги на власний розсуд, що відповідає положенням статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відтак, заперечення Позивача в цій частини є спростованими.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 922/1964/21 від 16.11.2022 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відтак, суд вказує, що з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказано Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як встановлено судом вище, між адвокатом та клієнтом (Відповідачем) визначено гонорар у фіксованому розміру - 75 000 грн, що наразі не зобов`язує суд з`ясувати конкретний склад дій адвоката при виконанні умов Договору.

Однак, враховуючи заперечення Позивача щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну допомогу та клопотання останнього про зменшення суд зазначає наступне.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Дослідивши надані Відповідачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує, що адвокатом детально описано перелік робіт вчинених в межах даної справи, наприклад такі як «зустріч з клієнтом», «отримання доручення від клієнта», отримання позовної заяви від клієнта», «виїзд до клієнта та з`ясування фактичних обставин» та інше.

Однак, на переконання суду заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною та непропорційною до предмета спору, враховуючи суть такого спору та сформованої правової позиції Відповідача - свобода укладання договору, належне виконання договору та неналежність Звіту № 234/1/13/7 від 16.12.2022 у якості доказу правомірності заявлених вимог.

Так, на переконання суду надмірна деталізація виконаної адвокатом роботи задля досягнення певної процесуальної дії в межах виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 не є підставою для формування завищеної вартості таких послуг при її стягненні зі сторони, на користь якої рішення не винесено та не може свідчити про складність даного спору.

Також суд погоджується із доводами Позивача, викладеними у додаткових запереченнях, що адвокатом Відповідача здійснювалося дослідження одних і тих самих доказів (Звіт № 234/1/13/7 від 16.12.2022) в межах розгляду цієї справи та справи № 910/6957/23, яка по суті є відмінною від даної справи однак правова позиції Відповідача обґрунтовувалась тією самою доказовою базою, а адвокатом Відповідача здійснювали однакові дії в межах двох справи, в тому числі щодо «отримання та аналізу документів клієнта.»

Враховуючи викладене вище, дотримуючись принципу реальності та розумності виконаних адвокатом робіт в межах даної справи, категорію та складність такої справи, а також враховуючи сторону, за рахунок якої відбудеться відшкодування таких витрат на професійну правничу допомогу - фактично Держава Україна в особі Міністерства оборони України та доводи викладені у запереченнях, а також з огляду на наявність клопотання про зменшення витрат, суд дійшов висновку, що правомірним буде покласти на Позивача обов`язок з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 25 000 грн., що відповідно свідчить про часткове задоволення поданого Відповідачем клопотання.

Суд вказує, що при формуванні зазначеної вище суми, судом враховано подані Відповідачем заяви по суті спору, явка в засідання та подання клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На спростування заперечень Позивача суд зазначає, що висновками Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 21.10.2022 у справі № 910/13595/20 закріплено, що складання заяв та клопотань стосовно судових витрат є наданням правової допомоги у розумінні господарського процесуального законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому судом не заперечується та не ставиться під сумнів вартість послуг адвоката, досягнення згоди з клієнтом щодо останніх, однак суд не вважає правомірним покладати обов`язок з оплати таких послуг у повному обсязі на Позивача в силу їх завищеності та непропорційності, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад по справі.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221 та 244 ГПК, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича про долучення доказів щодо судових витрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 30; ідентифікаційний код 22991617) на користь Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

3. В задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано: 16.08.2023

Суддя Антон ПУКАС