ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

16.08.2023м. ДніпроСправа № 904/3594/23

за позовом Малого приватного підприємства "Берізка", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Бурія Романа Богдановича, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Тамбулатової Марини Михайлівни, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Кам`янської міської ради, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про визнання недійсним договору НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022

Представники:

від позивача: Переверзев І.В. ордер серія АЕ № 1204441

від відповідача 1: Алєксєєнко Р.Ю. ордер серія АЕ № 1216834 від 01.08.2023

від відповідача-2: не з`явився

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тарасюк О.Л. самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

Мале приватне підприємство "Берізка" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Бурія Романа Богдановича, Відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Тамбулатової Марини Михайлівни про визнання недійсним договору НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022.

Ухвалою суду від 11.07.2023 позовну заяву Малого приватного підприємства "Берізка" № б/н від 06.07.2023 залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 16.08.2023.

Ухвалою суду від 16.08.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Кам`янську міську раду.

Відповідач-1, 14.08.2023 надав до суду клопотання про закриття провадження у справі. Відповідач-1 вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідач-1 зазначив, що представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження здійснення відповідачами підприємницької діяльності на земельній ділянці, що є предметом договору купівлі - продажу НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022.

Дослідивши матеріали справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18.

Відповідно до статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Однак, як вбачається з оскаржуваного договору купівлі - продажу земельної ділянки та нежитлової будівлі НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022, він укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичними особами.

Зі змісту спірного договору не вбачається жодних підстав стверджувати, що такий договір був укладений, а нерухоме майно придбане з метою провадження господарської діяльності.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення відповідачами оскаржуваного договору купівлі - продажу земельної ділянки та нежитлової будівлі НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022 з метою провадження господарської діяльності.

За таких обставин неможливо стверджувати, що спір у цій справі виник з господарських правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, провадження у справі № 904/3594/23 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд роз`яснює позивачу, що цей спір належить до територіальної юрисдикції (підсудності) судам загальною юрисдикції.

Роз`яснити сторонам, що, відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ст.ст. 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 904/3594/23 за позовом Малого приватного підприємства "Берізка" до Відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Бурія Романа Богдановича, Відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Тамбулатової Марини Михайлівни про визнання недійсним договору НСЕ261842, НСЕ261843 реєстр. № 904 від 23.11.2022 - закрити.

Ухвала набирає законної сили 16.08.2023.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складений та підписаний 21.08.2023.

Суддя М.О. Ніколенко