ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2023 р. Справа№ 910/10399/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Олійник Л.А.

від відповідача-1: Сайног Т.С.

від відповідача-2: Бойко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Закарпатської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.01.2023 (повний текст рішення складений 27.01.2023)

у справі №910/10399/18 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма»

до 1) Прокуратури Закарпатської області

2) Державної казначейської служби України

про стягнення майнової та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 до Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Віма» до Прокуратури Закарпатської області та Державної казначейської служби України про стягнення 1 002 116,20 євро збитків (реальні збитки та упущена вигода) та 1 000 000,00 грн моральної шкоди.

У обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що з вини працівників Прокуратури були порушені права позивача, а саме: незаконно вилучено майно ТОВ «Віма» (обладнання для виготовлення взуття), яке у подальшому було повернуте позивачу в неповному обсязі та у зношеному стані, внаслідок чого це майно (обладнання) стало непридатним для використання за призначенням. За таких обставин позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду.

У позові ТОВ «Віма» просило стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України реальні збитки в розмірі 73 090,18 євро та упущену вигоду в розмірі 929 026,02 євро, що разом становить 1 002 116,20 євро, а також моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

1.2. короткий зміст рішень судів у даній справі

Справа розглядалась судами неодноразово, за результатами ухвалених судами рішень на користь позивача була стягнута вартість втраченого обладнання (реальні збитки) у розмірі 73 090,18 євро. Востаннє, постановою Верховного Суду від 01.06.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021, скасовано в частині відмови у стягненні упущеної вигоди в розмірі 929 026,02 євро та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн, у цій частині справу передано на новий розгляд.

Отже, предметом розгляду даної справи залишились позовні вимоги про стягнення з відповідачів упущеної вигоди в розмірі 929 026,02 євро та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10399/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» до Прокуратури Закарпатської області та Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» моральну шкоду у сумі 300 000 грн 00 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди,

Також суд прийшов до висновку, що вказаний розрахунок на суму 929 026,02 євро носить теоретичний та необ`єктивний характер, оскільки виходячи з матеріалів справи, підстав вважати, що за 134 місяці (з 30.05.2007 по 30.07.2018), тобто протягом більше 11 років позивач кожен місяць міг би отримувати дохід у сумі 6 933,03 євро і цей дохід був би стабільним, незмінним і щомісяця складав би не меншу суму, зважаючи на можливі зміни протягом цього часу попиту на продукцію позивача, конкуренції, інших процесів на відповідному ринку та економічну ситуацію в країні в цілому, а не тільки на бездіяльність Прокуратури, як причини неотримання доходу. При тому, вже як встановлено, у ТОВ «Віма» не було навіть достатньо коштів для сплати оренди приміщення.

В свою чергу, вирішуючи питання про розмір компенсації завданої моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції врахував: з одного боку - характер самого порушення прав позивача (відкриття кримінального провадження, що має більш тяжкі наслідки, ніж притягнення до інших видів відповідальності (адміністративної, господарсько-правової, цивільної); вчинення такого порушення органами прокуратури; дев`ятирічне розслідування органами прокуратури кримінальної справи, значимість та тривалість негативних наслідків для господарської діяльності ТОВ «Віма»; наявність вимушених змін в діяльності товариства, що полягає в необхідності вжиття додаткових заходів для захисту своїх прав (звернення до правоохоронних органів, пошук доказів, звернення до суду, тощо); ступінь зниження престижу (позивач втратив нормальні ділові стосунки, довіру споживачів); з іншого боку суд також враховує - визнання дій Прокуратури незаконними, що само по собі вже містить частину сатисфакції порушених прав позивача, завищений розмір заявленого відшкодування (1 млн. грн), який не повинен призводити до збагачення позивача, повне задоволення вимог ТОВ «Віма» в частині стягнення майнової шкоди у вигляді вартості втраченого обладнання, достатність визначеної судом суми для розумного задоволення інтересів позивача.

Таким чином, керуючись принципом справедливості та співмірності, з урахуванням усіх обставин даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог ТОВ «Віма» про стягнення моральної шкоди частково на суму 300 000,00 грн.

1.3. короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Закарпатська обласна прокуратура звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10399/18 в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» відмовити повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віма» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10399/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди в заявленому розмірі 1 000 000,00 грн та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 21.02.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» у справі №910/10399/18 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10399/18.

10.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10399/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10399/18 за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 та призначено до розгляду на 21.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Віма» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 та відкрито апеляційне провадження у справі №910/10399/18 за вказаною апеляційною скаргою. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Закарпатської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18. Розгляд апеляційних скарг здійснювати 21.06.2023.

10.05.2023 від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-1.

19.05.2023 від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 відкладено розгляд справи №910/10399/18 на 02.08.2023.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.08.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10399/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2023 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою від 02.08.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10399/18 за апеляційними скаргами Закарпатської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю. Розгляд справи ухвалено здійснювати у раніше визначені дату та час.

У судове засідання з`явились представники сторін які надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга прокуратури мотивована тим, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення моральної шкоди прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Відповідач-1 у своїй скарзі зазначає, що оскільки обладнання яке було речовим доказом у кримінальній справі у період з 02.04.2008 по 2014 рік рахувалось за Ужгородським міськрайонним судом, то будь-які претензії до відповідача-1 щодо зникнення такого обладнання і понесених при цьому моральних та матеріальних збитків до прокуратури не можуть бути задоволені у зв`язку з відсутністю вини відповідача.

Крім того, відповідач-1 вказує, що ще до початку досудового розслідування стосовно керівник позивача, зазначене підприємство не здійснювало господарську діяльність, а тому доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову є необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Позивач зазначає, що наслідком незаконних дій відповідача-1 стало: вилучення у позивача документації яка містила комерційну таємницю, необхідність звільнення більшої частини працівників у зв`язку з неможливістю діяльності підприємства, позивач припинив виготовлення продукції та не зміг виконувати укладені раніше укладених контрактів, а запити щодо діяльності позивача до його контрагентів мали негативний наслідок на репутацію позивача, а підприємство фактично збанкротувало.

В результаті вказаних дій позивачу було спричинено прямі збитки, збитки у формі упущеної вигоди та моральну шкоду, які є предметом спору у даній справі та які були належним чином доведені, що безпідставно відхилено судом першої інстанції.

Окремо позивач зазначає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн є недостатнім з огляду на критерій справедливості та враховуючи всі обставини справи, однак позивач обмежився заявленим розміром, натомість підстав зменшувати вказану суму до 300 000,00 грн у суду першої інстанції не було.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача-1 відповідач-2 підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури, з огляду на обґрунтованість заявлених доводів, просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 300 000,00 грн моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач-1 заперечив проти доводів вказаної скарги посилаючись на невдоволеність обставин на які посилається позивач, та просив відмовити у її задоволенні.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, проти доводів апеляційної скарги відповідача-1 заперечив, просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги позивача заперечили, просили відмовити у її задоволенні, натомість доводи апеляційної скарги відповідача-1 підтримали та просили прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Як вже встановлено судами та підтверджено постановою Верховного Суду від 01.06.2022 у даній справі, 01.12.1999 ТОВ «Віма» було зареєстроване як підприємство, що ставить за мету виробництво взуття та надання інформаційних послуг.

У квітні 2006 з метою виробництва взуття ТОВ «Віма» придбало у швейцарської фірми «WIFI AG in Grunung» обладнання для виготовлення взуття загальною вартістю 73 090,00 євро, яке у травні 2006 було ввезено на територію України, розмитнено та змонтовано у виробничу лінію в орендованому позивачем у ЗАТ «Ужгородський механічний завод» приміщенні, яке знаходилося за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30.

Після установки обладнання позивач, на підставі контракту № 8 від 08.04.2006, укладеного з фірмою «Paradiso», отримав сировину і почав виготовляти продукцію (взуття).

23.05.2007 слідчий з особливо важливих справ Прокуратури Кузан В. В. порушив кримінальну справу № 9706407 за фактом заволодіння службовими особами ТОВ «Віма» чужим майном в особливо великих розмірах за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

30.05.2007 слідчим Кузаном В. В. були проведені обшуки у приміщеннях офісу позивача та приміщеннях, у яких проживала директор товариства ОСОБА_2 Під час проведення слідчих дій були вилучені оригінали бухгалтерських документів, документів, що підтверджували зовнішньоекономічну діяльність позивача, договори з контрагентами та документи, пов`язані з придбанням обладнання для виробництва взуття.

02.10.2007 слідчим Кузаном В. В. також був проведений огляд орендованих позивачем виробничих приміщень за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, та належного позивачу обладнання. За результатами огляду постановою слідчого Кузана В. В. від 02.10.2007 належне позивачу обладнання для виготовлення взуття загальною вартістю 73 090,00 євро було визнано речовим доказом у кримінальній справі № 9706407 та в той же день передано за актом на відповідальне зберігання ТОВ «Інгрід плюс».

06.03.2008 слідчим Кузаном В.В. була порушена кримінальна справа № 9701808 стосовно директора ТОВ «Віма» ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 209 КК України, та кримінальна справа № 9701808/2 - за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України.

У подальшому кримінальні справи №№ 9706407, 9701808 та 9701808/2 постановою слідчого Кузана В. В. від 06.03.2008 були об`єднані в одне провадження, якому був присвоєний № 9706407 та по якому пред`явлено обвинувачення директору ТОВ «Віма» ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 222 та ч. 2 ст. 209 КК України.

03.04.2008 кримінальна справа № 9706407 була передана до суду, у супровідному листі до справи зазначалося, що речові докази - обладнання для виготовлення взуття, знаходяться на відповідальному зберіганні у ТОВ «Інгрід плюс».

Вказана кримінальна справа розглядалася судами та органами досудового слідства неодноразово.

10.08.2015 прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Прокуратури старший радник юстиції Романець Ю. М. виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження проти ОСОБА_2 (якому на день винесення документа прокурором було присвоєно № 0001332) на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_2 в суді у вчиненні злочинів та вичерпанні можливості їх отримання. Цією ж постановою було вирішено, що речові докази, вилучені в ході досудового розслідування, та обладнання для виготовлення взуття (згідно з протоколом огляду від 02.10.2007) загальною вартістю 73 090,00 євро підлягають поверненню представникам ТОВ «Віма».

Вказана постанова про закриття кримінального провадження не оскаржувалась та 21.08.2015 набрала законної сили.

Проте, як встановили суди, вилучене обладнання не було повернуто позивачу відразу після винесення постанови. Лише 26.09.2016 Прокуратура стала повертати позивачу вилучене у 2007 році обладнання та згідно з актом приймання-передачі частини речових доказів повернула представнику позивача: два повітряних компресора; 29.09.2016 - шість найменувань обладнання; 03.11.2016 - тринадцять найменувань обладнання, 08.11.2016 - п`ять найменувань обладнання.

13.12.2016 виконуючий обов`язки прокурора Закарпатської області листом № 17/7-858-07 повідомив ТОВ «Віма» про те, що іншу частину обладнання повернути неможливо у зв`язку з його відсутністю.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

З огляду на наведені обставини, ТОВ «Віма» звернулось до суду з позовом про відшкодування збитків у вигляді вартості втраченого та пошкодженого обладнання, стягнення упущеної вигоди (неотриманого доходу) та моральної шкоди.

У подальшому, під час судового розгляду даної справи, на підставі спеціальних норм цивільного законодавства України - ст. 1173, 1174 ЦК України, що передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, суди встановили факт бездіяльності посадових осіб Прокуратури, які не виконали обов`язок щодо забезпечення схоронності вилучених речей (обладнання позивача) від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, що призвела до втрати та пошкодження обладнання під час його знаходження на зберіганні у ТОВ «Інгрід плюс», та перебувала (бездіяльність) у прямому причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженням обладнання.

Тобто господарськими судами трьох інстанцій (неодноразово у цій справі) був встановлений склад цивільного правопорушення з боку Прокуратури у спірних правовідносинах, а саме - трьох його елементів: неправомірні дії (бездіяльність) органу прокуратури, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Зазначене стало підставою для стягнення на користь ТОВ «Віма» вартості втраченого обладнання (реальних збитків) у розмірі 73 090,18 євро за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказана обставина спростовує доводи апеляційної скарги прокуратури, щодо відсутності складу правопорушення яке може бути підставою для стягнення збитків.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 01.06.2022 позовні вимоги ТОВ «Віма» про стягнення упущеної вигоди у розмірі 929 026,02 євро та моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн. були направлені на новий розгляд.

У своїй постанові від 01.06.2022 Верховний Суд зазначив, що розглядаючи вимоги про стягнення упущеної вигоди, суди вчергове не встановили всіх обставин, що мають суттєве значення у справі, не здійснили мотивовану оцінку кожному вагомому аргументу та доказу сторін. Зокрема, суди не надали оцінку доводам позивача щодо:

- того, якби в діяльність позивача не втрутилася Прокуратура, його господарська діяльність так би і продовжувалася;

- здійснення з січня 2008 року виготовлення продукції (взуття) ТОВ «Інгрід плюс» за допомогою вилученого у ТОВ «Віма» обладнання та його колишніх працівників;

- здійснення позивачем виробничої діяльності у період з дати розірвання договору оренди до дати відкриття кримінального провадження, який було взято для розрахунку упущеної вимоги.

Також Верховний Суд зробив висновок про помилкове застосування судами положень ст. 225 ГК України до спірних правовідносин в частині стягнення упущеної вигоди, що мають характер деліктних, а не господарських.

Приписами статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/180.

Крім того, позивач повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню. Вказані висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18.

Як вбачається з позову, в обґрунтування розрахунку упущеної вигоди в розмірі 929 026,02 євро позивач вказує, що у період з червня 2006 по травень 2007 року (до початку розслідування прокуратурою кримінальної справи) ТОВ «Віма» виготовило 17 144 пари взуття і за це отримало 83 196,30 євро. Таким чином, на думку позивача у період з 30.05.2007 по 30.07.2018 (134 місяці - період протягом якого вилучене майно зберігалось як речові докази), ТОВ «Віма» мало б можливість отримати дохід у сумі 929 026,02 євро (83 196,30 євро / 12 місяців * 134 місяця).

Перевіряючи вказані доводи позивача, судом першої інстанції враховано, що свою виробничу діяльність (виготовлення взуття) за допомогою придбаного у фірми «WIFI AG in Grunung» обладнання, ТОВ «Віма» здійснювало в приміщенні за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, орендованому у ЗАТ «Ужгородський механічний завод» на підставі договору оренди № 28/12 від 01.03.2006.

Строк дії вказаного договору сторони погодили до 28.02.2007 (п. 7.1), проте, як свідчать матеріали справи, строк дії цього договору після його закінчення сторонами продовжений не був через систематичну несплату ТОВ «Віма» орендної плати.

Доводи позивача про те, що він мав намір продовжувати строк дії цього договору оренди, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відповідні докази на підтвердження цих обставин у матеріалах справи відсутні.

Також у справі немає належних доказів того, що після закінчення вказаного договору оренди позивач фактично (без договору оренди) продовжував здійснювати виробничу діяльність з виготовлення взуття за допомогою свого обладнання (до травня 2007) у орендованому приміщенні за адресою м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, чи будь-якому іншому приміщенні (відсутні договори оренди приміщення, укладені позивачем з орендодавцями, датовані після 28.02.2007; первинні бухгалтерські документи про закупівлю сировини; угоди на продаж готової продукції; докази утримання персоналу (зокрема, з виплати заробітної плати робітникам, сплату податків, тощо).

Отже, твердження позивача про те, що він отримав прибуток в сумі 83 196,30 євро у період з червня 2006 по травень 2007 року матеріалами справи не підтверджено.

При цьому в контракті на поставку взуття та напівфабрикатів з сировини замовника № 8 від 08.04.2006, укладеному ТОВ «Віма» з Фірмою «Paradiso», на який посилався позивач, хоч і вказано, що строк його дії до 31.12.2007, проте, наявні в матеріалах справи рахунки-фактури (інвойси), сертифікати походження, CMR, що стосуються цього контракту, датовані останнім числом - 13.01.2007. Після цієї дати у матеріалах справи немає доказів співпраці позивача з указаним контрагентом.

Позивач також надав суду контракт № 2 від 17.03.2007, укладений між ТОВ «Віма» та Фірма «SC Gabbiano Impex» s.r.l., однак, доказів фактичного виконання його сторонами у матеріалах справи також немає.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про наявність товарообігу у ТОВ «Віма» за період з червня 2006 по травень 2007, з посиланням на надані ним докази - інвойси за період з листопада 2002 по лютий 2006 з Фірмою «Марчелліно», Calzaturificio Linea B.B.B., Calzaturificio «Сlass» srl»; рахунки ТОВ «Віма» по рахунку бухгалтерського обліку № 37 «розрахунки з різними дебіторами» з березня 2006 по травень 2006 та банківські виписки з рахунку позивача починаючи з грудня 2002 року, оскільки вони не стосуються визначеного ним періоду (червень 2006 - травень 2007).

Отже, позивач не довів належними доказами факту здійснення власної виробничої діяльності у період з дати розірвання договору оренди (28.02.2007) до початку розслідування Прокуратурою кримінальної справи (травень 2007), що свідчить про необґрунтованість його розрахунку упущеної вигоди.

Також суд прийшов до висновку, що вказаний розрахунок на суму 929 026,02 євро носить теоретичний та необ`єктивний характер, оскільки виходячи з матеріалів справи, підстав вважати, що за 134 місяці (з 30.05.2007 по 30.07.2018), тобто протягом більше 11 років позивач кожен місяць міг би отримувати дохід у сумі 6 933,03 євро і цей дохід був би стабільним, незмінним і щомісяця складав би не меншу суму, зважаючи на можливі зміни протягом цього часу попиту на продукцію позивача, конкуренції, інших процесів на відповідному ринку та економічну ситуацію в країні в цілому, а не тільки на бездіяльність Прокуратури, як причини неотримання доходу. При тому, вже як встановлено, у ТОВ «Віма» не було навіть достатньо коштів для сплати оренди приміщення.

З приводу доводів позивача про те, що ТОВ «Інгрід плюс» за допомогою вилученого Прокуратурою у ТОВ «Віма» обладнання вже у січні 2008 року та протягом тривалого часу здійснювало виготовлення продукції (взуття), що на його думку підтверджує факт наявності упущеної вигоди, необхідно зазначити наступне.

Як вже зазначалось, належне позивачу обладнання 02.10.2007 було передане на відповідальне зберігання ТОВ «Інгрід плюс» з попередженням директора товариства ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 197, 388 КК України за порушення обов`язків щодо зберігання та охорони цих речових доказів, а також їх приховування.

Тобто використовувати вилучене обладнання ТОВ «Інгрід плюс» було заборонено, оскільки відповідні дії тягнуть кримінальну відповідальність, що підтверджується копіями наявних у справі матеріалів кримінального провадження № 0002960 від 29.08.2013 стосовно підозрюваного директора ТОВ «Інгрід плюс» ОСОБА_3 . Зокрема постановою Прокуратури Закарпатської області від 23.12.2016 відносно ОСОБА_3 було розпочате кримінальне провадження за фактом виявлення нестачі обладнання для виготовлення взуття, яке було передане на зберігання ТОВ «Інгрід плюс».

Також дослідивши наявні у матеріалах справи копії банківських виписок з рахунку ТОВ «Інгрід плюс», вантажно-митних декларацій ТОВ «Інгрід плюс», листів органів прокуратури, матеріалів службової перевірки та матеріалів кримінальної справи порушеної щодо директора ТОВ «Інгрід плюс» ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що ці докази спростовують доводи позивача про те, що ТОВ «Інгрід плюс» здійснювало виготовлення продукції за допомогою обладнання та працівників позивача, починаючи з 2008.

В свою чергу, навіть з урахуванням посилання позивача на очевидний знос обладнання, суд не може підтвердити, що наявність завантаженості одним суб`єктом господарювання беззаперечно свідчила про завантаженість його іншим суб`єктом господарювання, тобто сам факт використання невстановленими особами обладнання позивача не дає можливості суду встановити чи мав би позивач роботу для такого обладнання чи отримав би від цього прибуток та в якому розмірі у випадку його самостійного використання обладнання.

Як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18), вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Отже, встановивши обставини та дослідивши докази, на які звернув увагу Верховний Суд у цій справі, господарський суд доходить висновку, що позивач не довів належним чином факту понесення ним упущеної вигоди та не надав належних, допустимих та достовірних доказів за якими суд міг би беззаперечно встановити реальний розмір упущеної вигоди.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ «Віма» про стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., суд врахував наступне.

Верховний Суд у постанові від 01.06.2022 у даній справі наголосив на тому, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано в повній мірі обставини щодо підтвердження факту приниження ділової репутації діяннями працівників Прокуратури (з урахуванням обставин дев`ятирічного розслідування кримінальної справи, закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості керівника Товариства; вилучення та втрати обладнання; втрати документації, припинення виготовлення продукції; втрати замовників; здійснення до контрагентів позивача і інших органів запитів, що містили негативну інформацію про Товариство тощо) та не досліджено належним чином пов`язані з аргументами відповідача докази.

Виконуючи зазначені вказівки суду касаційної інстанції, господарський суд виходив з такого.

Протягом всього розгляду справи ТОВ «Віма» вказувало, що в процесі дев`ятирічного розслідування кримінальної справи, враховуючи вилучення та втрату обладнання для виробництва взуття, була принижена ділова репутація позивача, яка формувалася з 1999 року. Також ТОВ «Віма» втратило документацію, яка містила комерційну таємницю, втратило засоби виробництва (обладнання), припинило виготовлення продукції, втратило замовників та більшість трудового колективу, і фактично збанкрутіло.

У силу статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Визначення терміну «ділова репутація» наведено у п. 26 ч. 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства.

Судом вже встановлено, що з травня 2007 року Прокуратурою Закарпатської області протиправно здійснювалось кримінальне переслідування директора ТОВ «Віма» ОСОБА_2 , у ході якого незаконно було вилучене обладнання товариства вартістю 73 090,00 євро, яке перебувало у робочому стані. Незаконність таких дій відповідача-1 підтверджується постановою прокурора про закриття кримінального провадження проти ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останньої, також про це свідчить факт повернення вилученого обладнання (хоч і неналежного).

Із указаного можна зробити висновок, що обставини закриття кримінального провадження та його наслідки свідчать про те, що господарська діяльність ТОВ «Віма» на час відкриття кримінального провадження відповідала вимогам чинного законодавства, товариство виготовляло свою продукцію, співпрацювало зі своїми контрагентами, мало своє коло споживачів, що підтверджується матеріалами справи, тобто ТОВ «Віма» мало певну ділову репутацію.

Проте, діями органів прокуратури під час досудового розслідування вищезазначеної кримінальної справи діловій репутації ТОВ «Віма» була завдана шкода.

Зокрема, з наявних матеріалів справи вбачається, що слідчими Прокуратури Закарпатської області вчинялись дії з вилучення обладнання, на якому здійснювалось виробництво продукції, вилучення бухгалтерської документації у товариства, аналогічна виїмка первинної документації (що стосувалась господарської діяльності ТОВ «Віма») була проведена також у митних, податкових органах та банківських установах. Також були допитані у якості свідків представники контрагентів позивача, із якими останній мав ділові відносини (Фірми «Paradiso», Фірми «Wifi Ag in Grundung», Фірми «Bennink en Straeter»), представники митниці та податкових органів, представники банківських установ, у яких розміщувались банківські рахунки позивача.

При цьому після вилучення у позивача обладнання господарська діяльність ТОВ «Віма» була зупинена, товариство не отримувало дохід від своєї діяльності, обладнання було повернуте позивачу лише у вересні 2016 року у неповній комплектності та зношеному стані, що стало причиною неможливості його використання позивачем у господарській діяльності. Товариство втратило засоби виробництва (обладнання), втратило замовників та більшість трудового колективу. Вказані обставини сторонами не заперечуються та визнаються.

Отже, фактично дії працівників Прокуратури протягом дев`ятирічного розслідування справи, без доведення винуватості керівника ТОВ «Віма», спричинили приниження ділової репутації Товариства, яку останній формував з 1999 року (з моменту його реєстрації).

Крім того, як вже встановлено судом, виробниче обладнання позивача передавалось на зберігання іншій особі (ТОВ «Інгрід плюс»), господарською діяльністю якого є виробництво галантерейних та дорожніх виробів зі шкіри та матеріалів, що на думку суду свідчить про те, що мало місце розголошення інформації щодо технології виробництва, яка використовувалось позивачем за допомогою вилученого у нього обладнання, а через проведення численних виїмок у ТОВ «Віма» позивач втратив документацію, яка містила комерційну таємницю.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що впродовж всього розгляду справи ключові доводи позивача зводилися до того, що Товариство вказало в чому полягає моральна шкода, її розмір, особу, яка її заподіяла (Прокуратура) та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діяннями заподіювана шкоди. Оскільки моральна шкода є поняттям оціночним, суд мав виходити із засад «розумномті, виваженості та справедливості» сам визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач стверджував, що в процесі дев`ятирічного розслідування кримінальної справи, вилучення та втрати обладнання для виробництва взуття була принижена ділова репутація позивача, яка формувалася з 1999 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у поданій за новим розглядом справи відповіді на відзив (т.с. 5, а.с. 174-178) позивач стверджував, що діяннями працівників Прокуратури ділова репутація позивача була принижена і навіть знищена. Товариство втратило документацію, яка містила комерційну таємницю, втратило засоби виробництва (обладнання), припинило виготовлення продукції, втратило замовників та більшість трудового колективу і фактично збанкрутіло. Крім цього, слідчим прокуратури, в процесі розслідування кримінальної справи, робилися запити до контрагентів позивача і органів з якими позивач контактував в процесі своєї діяльності (в тому числі до податкових та митних органів). Ці запити містили негативну інформацію про позивача і відповідно принижували його ділову репутацію.

Так, судова колегія Верховного Суду зазначила, що вказані доводи, які наводились позивачем, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від судів попередніх інстанцій їх повного дослідження та надання їм належної оцінки і відображення у судовому рішенні.

Дослідивши обставини справи, з огляду на неможливість виконання позивачем робіт на новому обладнанні внаслідок протиправних дій Прокуратури позивачу була спричинена моральна шкода у вигляді приниження його ділової репутації, розголошення комерційної таємниці, а також зниження престижу товариства. Крім того, здійснюючи досудове розслідування прокуратурою направлялись, в тому числі, запити до контрагентів позивача. Судом апеляційної інстанції не було встановлено наявності у вказаних листах інформація, яка б порочила позивача в очах його контрагентів, однак сам факт вчинення щодо позивача кримінального переслідування беззаперечно вплинув на його ділову репутацію.

У свою чергу, наявність факту завдання моральної шкоди позивачу при вже встановленому складі цивільного правопорушення з боку відповідача-1 (зокрема, протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку - відповідно до ст. 1174 ЦК України), є підставою для стягнення з Прокуратури на користь ТОВ «Віма» компенсації за спричинення такої шкоди.

При цьому доводи відповідачів про те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2016 у справі № 308/13083/15-ц, що набрало законної сили, директору ТОВ «Віма» ОСОБА_2 вже було відшкодовано моральну шкоду в розмірі 385 150,00 грн., а тому немає підстав для повторного відшкодування такої шкоди на користь ТОВ «Віма», суд відхиляє.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, була стягнута на користь ОСОБА_2 як фізичної особи, а не на користь товариства. У вказаній справі оцінка протиправності поведінки надавалась судом не тільки діям органів прокуратури, але й іншим органам досудового розслідування, та з урахуванням таких дій, як накладення арешту на особисте майно ОСОБА_2 , оформлення їй підписки про невиїзд. Тобто предметом розгляду тієї справи було порушення інтересів фізичної особи, які є відмінними від інтересів товариства. Отже, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Також господарський суд керується вказівками Верховного Суду, наданими у постанові від 01.06.2022 у даній справі, при визначенні розміру моральної шкоди Зокрема, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди має бути визначеним потерпілою особою у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. При визначенні розміру моральної шкоди варто виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності, при чому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Ураховуючи наведене, господарський суд погоджується з доводами позивача про те, що ЦК України, як і інші законодавчі акти, не містить норми, що детально регламентують методику розрахунку - критерії визначення розмірів моральної шкоди суб`єкта господарювання. Тож, суд має враховувати принципи, засади цивільного законодавства та у разі неможливості точно встановити розмір справедливої компенсації моральної шкоди, який заявлено до стягнення, керуючись принципом справедливості, визначити розмір такої компенсації з урахуванням усіх обставин конкретної справи.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Олюджіч проти Хорватії»).

Отже, вирішуючи питання про розмір компенсації завданої моральної шкоди позивачу, суд врахував: з одного боку - характер самого порушення прав позивача (відкриття кримінального провадження, що має більш тяжкі наслідки, ніж притягнення до інших видів відповідальності (адміністративної, господарсько-правової, цивільної); вчинення такого порушення органами прокуратури; дев`ятирічне розслідування органами прокуратури кримінальної справи, значимість та тривалість негативних наслідків для господарської діяльності ТОВ «Віма»; наявність вимушених змін в діяльності товариства, що полягає в необхідності вжиття додаткових заходів для захисту своїх прав (звернення до правоохоронних органів, пошук доказів, звернення до суду, тощо); ступінь зниження престижу (позивач втратив нормальні ділові стосунки, довіру споживачів); з іншого боку суд також враховує - визнання дій Прокуратури незаконними, що само по собі вже містить частину сатисфакції порушених прав позивача, завищений розмір заявленого відшкодування (1 млн. грн), який не повинен призводити до збагачення позивача, повне задоволення вимог ТОВ «Віма» в частині стягнення майнової шкоди у вигляді вартості втраченого обладнання, достатність визначеної судом суми для розумного задоволення інтересів позивача.

Таким чином, керуючись принципом справедливості та співмірності, з урахуванням усіх обставин даної справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу ТОВ «Віма» про стягнення моральної шкоди частково на суму 300 000,00 грн.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів розміру збитків у формі упущеної вигоди, водночас з огляду на заподіяні збитки діловій репутації та кримінальне переслідування законність якого не доведена, права позивача підлягають захисту шляхом стягнення моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач частково довів обґрунтованість заявленого позову, що є підставою для часткового задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

У силу статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом норм статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, у тому числі моральної, є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача-1, що оскільки обладнання яке було речовим доказом у кримінальній справі у період з 02.04.2008 по 2014 рік рахувалось за Ужгородським міськрайонним судом, то будь-які претензії до відповідача-1 щодо зникнення такого обладнання і понесених при цьому моральних та матеріальних збитків до прокуратури не можуть бути задоволені у зв`язку з відсутністю вини відповідача, оскільки вина відповідача-1 вже була встановлена судовими рішеннями у даній справі які набрали законної сили, а крім того, саме дії відповідача-1 призвели до передачі кримінальної справи в суд та передачі майна позивача, як речових доказів, у володіння особі яка не забезпечила його збереження.

Щодо доводів позивача, що наслідком незаконних дій відповідача-1 стало: вилучення у позивача документації яка містила комерційну таємницю, необхідність звільнення більшої частини працівників у зв`язку з неможливістю діяльності підприємства, позивач припинив виготовлення продукції та не зміг виконувати укладені раніше укладених контрактів, а запити щодо діяльності позивача до його контрагентів мали негативний наслідок на репутацію позивача, а підприємство фактично збанкротувало, то колегія суддів зазначає, що зазначені доводи приймаються судом, однак вони не можуть бути покладені в основу розрахунків збитків у формі упущеної вигоди, водночас з наявних у справі доказів колегія суддів не може встановити розмір упущеної вигоди позивача, а тому у задоволенні вимог про стягнення вказаної суми упущеної вигоди судом першої інстанції правомірно відмовлено у зв`язку з недоведеністю.

Щодо доводів позивача, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн є недостатнім з огляду на критерій справедливості та враховуючи всі обставини справи, однак позивач обмежився заявленим розміром, натомість підстав зменшувати вказану суму до 300 000,00 грн у суду першої інстанції не було, колегія суддів зазначає, що моральні збитки директора позивача були відшкодовані рішенням у іншій справі, водночас дослідивши у сукупності доводи щодо наявності моральної шкоди самому товариству, колегія суддів не вбачає, що відшкодування суми 300 000,00 грн моральних збитків є недостатнім.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційні скарги Закарпатської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 задоволенню не підлягають.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржників.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Закарпатської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віма» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/10399/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2023.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Є.Ю. Шаптала