ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.07.2023м. СумиСправа № 920/556/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/556/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Крафт»

(вул. Лісова, буд. 3, кв. 475, село Новосілки, Боярська ТГ,

Фастівський район, Київська область, 03027,

)

до відповідача Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та

енергетичного машинобудування «Насосенергомаш»

(вул. площа Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011,

)

про стягнення 58 579 грн 66 коп.,

Суть спору. 25.05.2023 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 58 579 грн 66 коп., з яких: 43 369 грн 50 коп.- сума основної заборгованості за поставлений товар, 9 333 грн 29 коп. інфляційні втрати, 1 539 грн 92 коп. - 3% річних, 4 336 грн 95 коп. пені за неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки № 28-2/255; а також позивач просить суд судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.05.2023 справу № 920/556/23 розподілено для розгляду суді Заєць С.В.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 відкрито провадження у справі №920/556/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на позовну заяву.

15.06.2023 відповідачем надано до суду відзив від 15.06.2023, №26-07/00888 (вх.№3670) на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі.

26.07.2023 позивачем через систему «Електронний суд» надано до суду клопотання від 25.07.2023, б/н (вх.№634) про долучення додаткових доказів, відповідно до положень якого, позивач просить суд долучити до матеріалів справи специфікацію від 09.02.2022, №КР-0000163 до договору №28-2/255 від 30.12.2021 року.

Крім того, 26.07.2023 позивачем через систему «Електронний суд» надано до суду відповідь від 25.07.2023, б/н (вх.№635) на відзив на позовну заяву, згідно з якою позивач заперечує проти тверджень відповідача, висловлених у відзиві, вказуючи на їх необґрунтованість.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

30 грудня 2021 року між ТОВ «Торговий дім «Крафт» (постачальник, позивач) та AT «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №28-2/255 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах Договору продукцію, надалі «Товар», кількісні та якісні характеристики якого викладені в специфікаціях (прикладених до Договору), що є невід`ємною частиною Договору

Згідно з п. 2.1 Договору поставка Товару частинами (партіями) допускається, постачальник поставляє Товар (партію Товару) автомобільним транспортом на умовах DAP - м. Суми, пл. Привокзальна, 1, якщо інше не вказано в специфікації, при тлумаченні умов поставки мають силу Міжнародні правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

За п. 2.4 Договору датою поставки Товару вважається дата, вказана у видатковій накладній та в товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості Товару (партії Товару) відповідно рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника на протязі 30 днів з дати постачання Товару, якщо інше не вказано в специфікації.

Таким чином, згідно з п. 4.4, 4.5 Договору зобов`язання постачальника по Договору вважаються виконаними в повному обсязі після постачання Товару у відповідності з умовами, передбаченими пунктами 2.3 2.5 Договору, а також закінчення гарантійного терміну на Товар, водночас, зобов`язання покупця по Договору вважаються виконаними з моменту отримання постачальником оплати в розмірі 100% загальної вартості Товару, вказаного у специфікаціях.

Договір вважається діючим з моменту підписання та діє до 31.12.2023 (п. 9.4 Договору).

Відповідно до Специфікації від 09.02.2022, № КР-0000163 до договору №28-2/255 від 30.12.2021, позивач зобов`язується поставити відповідачу: стрічку х/к 0,5х20 у кількості 997,00 на загальну суму 43 369,50 грн з ПДВ.

Згідно з видатковою накладною №РН-0000160 від 11.02.2022 позивач поставив відповідачу 14.02.2022 товар за договором на загальну суму 43 369 грн 50 коп. з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 43 369 грн 50 коп.

На час розгляду справи доказів погашення зазначеної заборгованості, суду не надано.

У силу положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та §3 Глави 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Суд встановив, що факт поставки позивачем відповідачу товару за договором №28-2/255 від 30.12.2021 на загальну суму43 369 грн 50 коп., підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема специфікацією від 09.02.2022, № КР-0000163 та видатковою накладною №РН-0000160 від 11.02.2022, що підписані сторонами, підписи скріплені печатками.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості Товару (партії Товару) відповідно рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника на протязі 30 днів з дати постачання Товару, якщо інше не вказано в специфікації.

Таким чином, беручи до уваги положення Договору, строк оплати за поставлений товар у 30 календарних днів від дати постачання Товару, фактично сплив до 17 березня 2022 року.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за видатковою накладною №РН-0000160 від 11.02.2022 та факт підтвердження відповідачем отримання поставленого товару, у зв`язку із відсутністю від відповідача доказів сплати заборгованості, що є предметом спору, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 43 369 грн 50 коп. визнаються судом законними та обґрунтованими.

Стосовно вимоги про стягнення пені.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у разі прострочення платежів по Договору покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2 % простроченого платежу за кожний день простроченого платежу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 4 336 грн 95 коп. пені, розрахунок пені додано до позовної заяви (а.с.3-5).

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 539 грн 92 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 333 грн 29 коп., розрахунок 3% річних та інфляційних втрат додано до позовної заяви (а.с.5-8).

Розглянувши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наведений позивачем у позовній заяві, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Разом з тим, відповідач не визнаючи позовні вимоги у своєму відзиві на позовну заяву (вх.№3670), наголошує на існуванні форс-мажорних обставин, зокрема, долучивши до переліку додатків лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, та зазначає, що даним листом засвідчено військову агресію рф проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності, зокрема, іншими зобов`язаннями згідно з договором і виконання яких неможливо у встановлений строк.

Щодо даної аргументації відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до ст.14-1 цього ж закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс -мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі Регламент), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Отже, єдиним документом, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат.

Відповідно до п. 6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, адресований всім кого це стосується носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Лист ТПП України підтверджує воєнний стан на території держави, що і так є загальновідомим визнаним фактом та введений Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21 ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Окрім цього, доведенню, зокрема, підлягає й наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням у виконанні зобов`язання та обставиною непереборної сили (форс-мажору). Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Слід також зазначити, що відповідно до умов п. 7.2 та 7.3 Договору №28-2/255 від 30.12.2021, строк виконання зобов`язань по Договору продовжується на час дії перерахованих у п.7.1 обставин непереборної сили при умові, що Сторона для котрої настав форс-мажор, в 3-денний термін з моменту виникнення цих обставин письмово сповістить іншу Сторону про настання форс-мажорних обставин. Належним підтвердженням настання форс-мажорних обставин та строку їх дії є відповідний документ Торгово-промислової палати.

Суд критично розцінює вказані у відзиві на позовну заяву (вх.№2694) доводи відповідача та констатує, що у випадку неможливості відповідачем через військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в державі здійснювати підприємницьку діяльність, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, з врахуванням умов розділу 7 Договору №128-2/225 від 30.12.2021 , змінити умови договору щодо порядку та строків оплати або розірвати Договір та провести взаєморозрахунки

Натомість, в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, ані доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язання за Договором №128-2/225, шляхом видачі відповідного сертифіката.

Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача 58 579 грн 66 коп. заборгованості за договором поставки №128-2/225 від 30.12.2021, з них: 43 369 грн 50 коп.- сума основного боргу, 4 336 грн 95 коп. - сума пені, 1 539 грн 92 коп. - 3% річних, 9 333 грн 29 коп. - інфляційні втрати.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Крафт» до Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про стягнення 58 579 грн 66 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (вул. площа Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Крафт» (вул. Лісова, буд. 3, кв. 475, село Новосілки, Боярська ТГ, Фастівський район, Київська область, 03027, ) заборгованість за договором поставки №28-2/225 від 30.12.2021 у розмірі 58 579 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 66 коп., з яких: 43 369(сорок три тисячі триста шістдесят дев`ять) грн 50 коп. сума основного боргу, 4 оо336 (чотири тисячі триста тридцять шість) грн 95 коп. сума пені, 1 539 (одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) грн 92 коп. - 3% річних, 9 333 (дев`ять тисяч триста тридцять три) грн 29 коп. - інфляційні втрати, а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. з 01.08.2023 по 10.08.2023 на лікарняному повний текст рішення складено і підписано суддею 11.08.2023.

Суддя С.В. Заєць