ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р. Справа № 922/2804/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПП Хлібопродукт" (адреса: 64319, Харківська обл., Ізюмський р.-н, с. Капитолівка, вул. Центральна, буд. 2; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (адреса: 62403, Харківська обл., Харківський р.-н, смт. Бабаї, вул. Островського, буд. 50; )
про стягнення 652559,34 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АПП Хлібопродукт" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (далі - відповідач) 652559,34 грн, з яких:

519359,40 грн - переплати за договором поставки № 14-СЗ від 18.11.2021;

133199,94 грн - переплати за договором поставки № 35-СЗ від 10.11.2020.

Позов обґрунтовано з посилання на порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів поставки № 35-СЗ від 10.11.2020 та № 14-СЗ від 18.11.2021 щодо своєчасної та повної поставки попередньо оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.07.2023 відкрито провадження у справі № 922/2804/23; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали від 03.07.2023.

Копії зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету (а. с. 121-122).

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.07.2023.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 10.11.2020 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № 35-С3 (далі за текстом договір; а. с. 15-17), за умовами якого у строки, зумовлені цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) партіями у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення, яке є оригінальною продукцією виробника провідної іноземної компанії світу в тому числі Syngenta насіннєвий матеріал (надалі товар або насіння) та/або хімічні засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива (надалі хімічні засоби та/або мінеральні добрива за текстом іменуються товар або препарати), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) п. 1.1 договору.

Згідно з п. п. 4.5-4.7 договору, поставка товару здійснюватиметься окремими партіями в строки, що додатково погоджуються сторонами.

Товар вважається поставленим постачальником і прийнятий покупцем: - за якістю відповідно до якісних показників документів про якість (сертифікату відповідності);

- за кількістю відповідно даним, вказаним у видаткових накладних, що супроводжують партію товару.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

На підставі п. 5.1 договору умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються специфікаціями та/або додатковими угодами до договору з урахуванням положень, визначених цим договором, та можуть передбачати повну (100%) попередню оплату до відвантаження товару.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату у загальному розмірі 4075541,05 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №: 825 від 18.08.2021, 783 від 20.07.2021, 642 від 03.03.2021, 619 від 25.01.2021, 544 від 27.11.2020, 493 від 10.11.2020 та платіжними інструкціями №: 64 від 11.11.2020, № 65 від 11.11.2020 та № 80 від 10.02.2021.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконав своїх зобов`язань з поставки попередньо оплаченого товару в повному обсязі, а саме, не поставленим залишився товар на суму 133199,94 грн.

В листі від 13.06.2023 позивач просив відповідача здійснити поставку товару за договором протягом 7 днів з дня надання цього листа. Однак, дані вимоги відповідачем були залишені без задоволення.

За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь передоплату за договором № 35-С3 від 10.11.2020 в сумі 133199,94 грн.

Крім того, як стверджує позивач, між ним та відповідачем також було укладено договір № 14-С3 від 18.11.2021, примірник якого втрачено позивачем.

За відповідним клопотанням позивача, суд ухвалою від 03.07.2023 витребував від відповідача укладений між сторонами договір поставки № 14-СЗ від 18.11.2021 з додатками до нього; витребувані документи суд постановив надати протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали.

Однак, відповідач вимог ухвали суду щодо надання документів не виконав, будь-яких пояснень з цього приводу не надав.

Разом з тим суд констатує, що про укладення між сторонами у справі договору № 14-С3 від 18.11.2021 можуть свідчити додані до позовної заяви специфікації № 1 від 18.11.2021 про поставку певного товару на суму 244359,36 грн. (а. с. 11) та № 3 від 07.02.2022 про поставку певного товару на суму 275000,04 грн. (а. с. 13), а також виставлені відповідачем рахунки на оплату по замовленням № 1525 від 18.11.2021 на суму на суму 244359,36 грн., та № 81 від 07.02.2022 на суму 275000,04 грн. (а. с. 12, 14) які оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням № 1109 від 22.11.2021 на суму 244359,36 грн. (а. с. 10) та № 49 від 09.02.2022 на суму 275000,04 грн. (а. с. 6).

Як стверджує позивач, обумовлений договором № 14-С3 від 18.11.2021, специфікаціями № 1 від 18.11.2021 та № 3 від 07.02.2022 та попередньо оплачений позивачем товар на загальну суму 519359,40 грн. відповідачем взагалі не було поставлено.

В листі від 13.06.2023 позивач просив відповідача здійснити поставку товару за договором протягом 7 днів з дня надання цього листа. Однак, дані вимоги відповідачем були залишені без задоволення.

За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь також передоплату за договором № 14-С3 від 18.11.2021 в сумі 519359,40 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування статті 693 Цивільного кодексу України. Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (п. 22 наведеної постанови).

Як зазначалось, позивачем на виконання умов договору № 35-СЗ від 10.11.2020 сплачено на користь відповідача попередню оплату у загальній сумі 4075541,05 грн. Як стверджує позивач, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо поставки товару за зазначеним договором на суму 133199,94 грн. Зазначені обставини відповідачем в свою чергу жодним чином не спростовані. Строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару визначено умовами договору та є таким, що настав. Доказів поставки товару на зазначену суму або доказів повернення передоплати в цій сумі відповідачем суду не надано.

На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, заявлений позов в цій частині підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 133199,94 грн переплати за договором поставки № 35-СЗ від 10.11.2020.

Щодо вимог позивача про повернення переплати за договором поставки № 14-СЗ від 18.11.2021 суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Разом з тим, відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто в такому випадку необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, дає змогу дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були, аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В даному випадку, як вже зазначалося, позивач стверджує, що між ним та відповідачем також було укладено договір № 14-С3 від 18.11.2021, примірник якого втрачено позивачем.

Відповідач не виконав вимог ухвали суду щодо надання суду договору № 14-С3 від 18.11.2021.

Однак, з цього приводу суд зазначає, що про факт укладання зазначеного договору може свідчить факт складання сторонами специфікацій № 1 від 18.11.2021 та № 3 від 07.02.2022, (які в т. ч. містять підписи директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" Н. О. Яковенко, а також відбитки печаток юридичних осіб) а також виставлені відповідачем позивачу рахунки на оплату по замовленням № 1525 від 18.11.2021 на суму на суму 244359,36 грн., та № 81 від 07.02.2022 на суму 275000,04 грн. в яких наявне посилання саме на договір № 14-С3 від 18.11.2021.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем суду взагалі не надано.

Таким чином, в розумінні ст. 79 ГПК України, факт укладання між сторонами договору № 14-С3 від 18.11.2021 може вважатися доведеним.

Як вже зазначалося, в рамках зазначеного договору та специфікацій відповідачем виставлені рахунки на оплату по замовленням № 1525 від 18.11.2021 на суму на суму 244359,36 грн., та № 81 від 07.02.2022 на суму 275000,04 грн. (а. с. 12, 14) які оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням № 1109 від 22.11.2021 на суму 244359,36 грн. (а. с. 10) та № 49 від 09.02.2022 на суму 275000,04 грн. (а. с. 6).

В специфікації № 1 від 18.11.2021 строк поставки визначено: за згодою сторін;

В специфікації № 3 від 07.02.2022 строк поставки визначено: лютий 2022 року;

В листі від 13.06.2023 позивач просив відповідача здійснити поставку товару за договором протягом 7 днів з дня надання цього листа. Однак, дані вимоги відповідачем були залишені без задоволення.

В розумінні положень ст. 530 ЦК України строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару є таким, що настав. Доказів поставки товару на зазначену суму або доказів повернення передоплати в цій сумі відповідачем суду не надано.

На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, заявлений позов в цій частині підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 519359,40 грн - переплати за договором поставки № 14-СЗ від 18.11.2021.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 9788,39 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (адреса: 62403, Харківська обл., Харківський р.-н, смт. Бабаї, вул. Островського, буд. 50; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПП Хлібопродукт" (адреса: 64319, Харківська обл., Ізюмський р.-н, с. Капитолівка, вул. Центральна, буд. 2; ):

519359,40 грн - переплати за договором поставки № 14-СЗ від 18.11.2021;

133199,94 грн - переплати за договором поставки № 35-СЗ від 10.11.2020;

9788,39 грн - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак