ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/1293/23)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення коштів

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії у справі

1.1. 28.04.2023 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулось Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі ДП «РЕМ», позивач) із позовною заявою від 28.04.2023 №04/841 (вх. №1105/23 від 01.05.2023) до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якій просить суд стягнути з останньої заборгованість у розмірі 40 168,52грн та 2 684,00грн - судовий збір.

Позовну заяву обґрунтовує ст.1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зазначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду (далі - ПАГС) поновлено відповідача на посаді директора Департаменту правового забезпечення ДП «РЕМ», у зв`язку з чим в останньої відпала правова підстава для зберігання отриманої вихідної допомоги.

1.2.Ухвалою суду від 11.05.2023, зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ»; відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано сторонам подати до суду заяви по суті справи, визначені у ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та встановлені строки для їх подання.

1.3. Відповідач скористалась своїм правом та у строк установлений судом подала до суду відзив на позовну заяву від 31.05.2023 (вх.№10924/22 від 05.06.2023), в якому проти позовних вимог заперечила та зазначила, зокрема, що: виплата позивачем проведена добровільно на законних підставах за відсутності рахункової помилки з його боку; недобросовісність з боку відповідача відсутня; передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України у позивача відсутні. Крім того, позивачем не надано доказів перерахування відповідного розміру вихідної допомоги відповідачу при звільненні.

1.4. Позивач скористався наданим йому правом та надав відповідь на відзив від 09.06.2023 №04/1181 (вх. №11634/23 від 14.06.2023), разом із клопотанням про поновлення строку на його подання. В обґрунтування клопотання зазначає, що отримав відзив відповідача 06.06.2023, що унеможливило вчинення відповідних дій позивачем у строк, який був установлений ухвалою суду від 11.05.2023. На підтвердження зазначеного позивачем надано суду інформацію із сайту АТ «Укрпошта» (трекінг).

1.4.1. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ГПК України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 11.05.2023, зокрема, установлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 02.06.2023 (включно).

Так, ч. 1 ст. 119 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ураховуючи зазначене та те, що відповідний процесуальний строк був установлений саме судом, підстави для його поновлення у порядку вищевказаних приписів ГПК України відсутні.

Разом із цим, ч. 2 ст. 119 ГПК України передбачено,що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях указує на те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, установлених законом (рішення у справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

З огляду на викладене суд, керуючись правом, передбаченим ч.2 ст.119 ГПК України, на продовження встановленого судом строку за ініціативою суду, з огляду на необхідність урахування доводів та пропозицій усіх учасників справи, продовжує позивачу строк на подання відповіді на відзив та приймає його до розгляду. Аналогічне застосування положень ст.119 ГПК України відображено, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №904/4982/20.

1.4.2. Так, у відповіді на відзив позивач із посиланням на ст.1212 ЦК України зазначає, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вважає, що у даному випадку мають місце кондиційні зобов`язання: відповідач отримав грошові кошти від позивача та продовжив їх зберігати в себе після того, як відпала підстава їх набуття.

1.5. Інших заяв по суті спору учасниками справи суду надано не було.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» на стадії судової процедури розпорядження майном боржника.

2.2. 04.02.2022 ДП «РЕМ» видано наказ (розпорядження) №34-к про припинення трудового договору (контракту), яким, зокрема, звільнено 04.02.2022 ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 Кодексу закону про працю (далі - КЗпП) з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

2.3. Не погоджуючись із відповідним звільненням відповідач у порядку ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства звернулась до суду із позовною заявою до ДП «РЕМ» в якій просила суд, зокрема:1) визнати незаконним та скасувати наказ ДП «РЕМ» від 04.02.2022 №34-к «Про припинення трудового договору»; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту правового забезпечення ДП «РЕМ» з 05.02.2022; 3) стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2022 по дату прийняття судом рішення;4) стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача середній заробіток відшкодування за затримку виплат всіх сум, що належать позивачу при звільненні за період з 05.02.2022 по дату прийняття судом рішення; 5) визнати незаконним частково та скасувати п.1 наказу ДП «РЕМ» від 16.11.2021 №219-ос «Про скасування надбавки за високі досягнення в праці» стосовно скасування позивачу надбавки за високі досягнення в праці з 04.11.2021;6) стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача надбавку за високі досягнення в праці з 04.11.2021 по 04.02.2022 день звільнення з роботи, у розмірі 26 032,44грн;7) стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача різницю між нарахованими та виплаченими сумами лікарняного у грудні 2021 року загальною тривалістю 4 календарні дні, щорічної відпустки у січні 2022 року загальною тривалістю відпустки 17 календарних днів, грошової компенсації за невикористану частину основної та додаткової відпусток при звільнення, що складає 77 днів, матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до п.5.17 Колективного договору, вихідної допомоги у зв`язку із припиненням трудового договору з підстав п.1 ст.40 КЗпП, що передбачено ст.44 КЗпП, та сумами вказаних виплат, що підлягали нарахуванню та виплаті у розмірі 21 118,93грн; 8) визнати незаконним частково та скасувати п.1 наказу ДП «РЕМ» від 06.12.2021 №236-ос «Про зміни посадових окладів» стосовно зменшення позивачу посадового окладу з 07.02.2022; 9) стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача моральну шкоди у розмірі 10 000,00грн.

Рішенням суду від 30.01.2023 позовну заяву задоволено частково, зокрема: визнано незаконним та скасовано п.1 наказу в.о. генерального директора ДП «РЕМ» Ткаченка Р.Л. від 16.11.2021 №219-ос «Про скасування надбавки за високі досягнення в праці» в частині скасування надбавки за високі досягнення в праці директору Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 з 04.11.2021; стягнено з ДП «РЕМ» на користь позивача надбавку за високі досягнення в праці з 04.11.2021 по 04.02.2022 у розмірі 26 032,44грн (з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів) та різницю між нарахованими та виплаченими сумами при звільненні у розмірі 21 118,93грн (з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів); в інших частинах позову відмовлено.

2.4. Поставною ПАГС від 25.04.2023 у справі № 911/4610/15 (911/508/22), зокрема: визнано не законним та скасовано наказ ДП «РЕМ» від 04.02.2022 №34-к «Про припинення трудового договору»; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту правового забезпечення ДП «РЕМ» з 05 лютого 2022 року; стягнуто з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; в решті рішення суду від 30.01.2023 залишено без змін.

2.5.Наказом ДП «РЕМ» від 26.04.2023 №47-к «Щодо ОСОБА_1 » скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 04.02.2022 №34-к та поновлено її на роботі на посаді директора департаменту правового забезпечення ДП «РЕМ» з 05.02.2022.

2.6. Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням суду від 30.01.2023 (в частині, яка залишена апеляційною інстанцією в силі) установлено, що ДП «РЕМ» виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із припиненням трудового договору з підстав п.1 ст.40 КЗпП у відповідному розмірі. Крім того, відповідним рішенням додатково стягнуто з роботодавця різницю між нарахованими та виплаченими сумами при звільненні, до яких було включена також і вихідна допомога. Водночас, доказів, на підставі яких можливо було б встановити заявлений до стягнення розмір грошових коштів, позивачем суду не надано.

2.7.Надані позивачем разом із відповіддю на відзив докази до уваги судом не приймаються, оскільки:

із змісту платіжного доручення №249 від 04.02.2022 неможливо встановити за якими зобов`язаннями позивачем здійснювалось відповідне перерахування;

у зведеній відомості для зарахування на картрахунки за лютий 2022 року зазначена загальна сума до виплат (без окремого відображення видів виплат), які підлягають виплаті ОСОБА_1 .

3. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які застосовано

3.1.Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Водночас, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, у зазначеній статті передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №306/1325/18 та Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15.

Так, доказів набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 40 168,52грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, та на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого ст.55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.

Ураховуючи зазначене та те, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісність відповідача не доведено позивачем у встановленому ГПК України порядку, то вважати, що в останнього наявне право на повернення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України у суду підстав не має.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований постановою ПАГС), в силу вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

3.2. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст.80 ГПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано на дослідження суду будь-яких доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення грошової суми, а тому стверджувати, що заявлений розмір є правомірним у суду також підстав не має.

3.3. Посилання позивача на ст.1214 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки зазначена норма встановлює право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, що не є предметом даного спору.

4. Судові витрати

Відповідно до п. 2 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.4 ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи зазначене та висновок суду про відмову у позовній заяві, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу, ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення коштів від 28.04.2023 №04/841 (вх.1105/23 від 11.05.2023) - залишити без задоволення.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.08.2023.

Станом на 23.08.2023 рішення законної сили не набрало.