ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

м. Київ

Cправа № 910/2315/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

учасники справи не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023

у складі колегії суддів: Корсака В. А. (головуючого), Алданової С. О., Євсікова О. О.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022

у складі судді Бондарчук В. В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло"

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн

ВСТУП

1. Товариство звернулося до господарського суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої судом касаційної інстанції постановленням ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства.

2. Місцевий господарський суд, з яким погодилася апеляційна інстанція, відмовив у задоволенні позову, оскільки пославшись на статті 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 2, 13, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) дійшли висновків, що позивачем належними і допустимими доказами в порядку статті 74 ГПК України не було доведено наявності та розміру шкоди, незаконності рішення, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою органу державної влади та завданою позивачу шкодою, а відтак не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за статтею 1173 ЦК України.

3. З урахуванням доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій у цій справі касаційний суд вирішив питання:

- щодо змісту предмета доказування, розподілу обов`язку доказування та повноважень господарського суду при вирішенні спору стосовно відшкодування моральної шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, через постановлення судом касаційної інстанції ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства?

4. Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги та залишив без змін оскаржувані судові рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та підстави позову

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" (далі - ТОВ "Промхімскло") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач) про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн.

6. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 01.10.2021 у справі № 915/1309/20 відмовив ТОВ "Промхімскло" у праві на доступ до суду та на ефективний правовий захист в національному органі, чим завдав моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

7. 26.10.2020 ТОВ "Промхімскло" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївської місцевої прокуратури № 1 та Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, в якій просив суд відшкодувати йому за рахунок державного бюджету шкоду, завдану незаконними діями Центрального районного суду м. Миколаєва, Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та Центрального районного суду м. Миколаєва у розмірі 20 900,00 грн, зокрема, сплачених адвокату Беліку В. Г. за надання юридичної допомоги та 100 000,00 грн моральної шкоди.

8. 22.01.2021 Господарським судом Миколаївської області прийнято рішення у справі № 915/1309/20 за позовом ТОВ "Промхімскло" до Миколаївської місцевої прокуратори № 1 та Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області про відшкодування шкоди, яким у задоволенні позову відмовлено.

9. 19.04.2021 Південно-західним апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі № 915/1309/20, якою апеляційну скаргу ТОВ "Промхімскло" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 залишено без змін.

10. 01.10.2021 Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду ухвалою у справі № 915/1309/20 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Промхімскло" з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

11. Рішенням Господарського суду міста Києва від у справі № 910/2315/22 у задоволенні позову ТОВ "Промхімскло" відмовлено повністю.

12. Місцевий господарський суд виходив з того, що звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про приниження ділової репутації останнього або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, зокрема вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача, внаслідок відмови Верховним Судом у відкритті касаційної скарги ТОВ "Промхімскло".

Короткий зміст постанови апеляційного суду

13. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Промхімскло" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22 - без змін.

14. Мотивуючи це рішення апеляційний суд повною мірою погодився з першою інстанцією та пославшись на статті 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, статті 2, 13, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) дійшов висновків, що позивачем належними і допустимими доказами в порядку статті 74 ГПК України не було доведено наявності та розміру шкоди, незаконності рішення, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою органу державної влади та завданою позивачу шкодою, а відтак не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за статтею 1173 ЦК України.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

Рух касаційної скарги

15. 31.05.2023 ТОВ "Промхімскло" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 та на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22.

16. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/2315/22 визначено суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Білоус В. В., Картере В. І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023.

17. Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2023 касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків.

18. Після усунення недоліків касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 13.07.2023 відкрито касаційне провадження, призначено справу до розгляду на 27.07.2023 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

19. У зв`язку з перебуванням судді Картере В. І. у відпустці, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/2315/22 визначено колегію суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Білоус В. В., Пєсков В. Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023.

20. У судове засідання 27.07.2023 належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися.

21. Заяв від учасників справи щодо неможливості участі у судовому засіданні чи реалізувати свої процесуальні права станом на час розгляду скарги до суду касаційної інстанції не надійшло.

22. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

23. Участь представників сторін у судовому засіданні, призначеному на 27.07.2023, обов`язковою не визнавалася.

24. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Вимоги та доводи касаційної скарги

25. У касаційній скарзі ТОВ "Промхімскло" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

26. Касант зазначив в якості підстав касаційного оскарження пункт 3 частини першої та пункт 4 частини другої статті 287, частини першу, третю статті 310 ГПК України та стверджує, зокрема, що відмовивши ТОВ "Промхімскло" у відшкодуванні шкоди:

- суди попередніх інстанцій умисно не застосували положення статей 6, 56 Конституції України, статей 16, 23, 91, 94, 201, 1167, 1173 ЦК України, статі 11 ГПК України, статей 1, 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду";

- суди попередніх інстанцій умисно проігнорували факти, що: необхідно було застосувати до вимоги позивача Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; право на відшкодування виникло у позивача на підставі рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Делькур проти Бельгії" від 17.01.1970, "Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001, "Міхалкова та інші проти України" від 13.01.2011, "Лашманкін та інші проти Росії" від 07.02.2017 та рішень Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 17.06.2019 № 4-р (ІІ)/2020, які підтверджують, що дії Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 915/1309/20 порушують права позивача;

- апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначаючи зміст терміну "ділова репутація", адже цей закон не встановлює загальних правових засад у сфері відшкодування шкоди, а мав застосувати положення частини четвертої статті 300 ГПК України про те, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм процесуального права;

- апеляційний суд дійшов помилкових висновків про те, що незгода учасника справи із висновками суду щодо застосування норм матеріального та (або) процесуального права не свідчить про незаконність судового рішення та недоведення позивачем матеріальної шкоди, адже зазначені позивачем статті ЦК України, КК України, КПК України, ГПК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", рішення ЄСПЛ та Конституційного Суду України свідчать про протилежне.

Узагальнений виклад відзивів на касаційну скаргу

27. Відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

28. Щодо наведеного у пункті 3 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи статті 300 ГПК України, зазначає таке.

Щодо стягнення моральної шкоди через судове рішення касаційного суду, з яким не згоден позивач

29. У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

30. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

31. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

32. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

33. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

34. Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-III (зі змінами та доповненнями), за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

35. Релевантність цього визначення для врахування у правовідносинах із відшкодування шкоди підтверджується, зокрема, висновками щодо застосування цієї норми Закону у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21, від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21 і суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відступу від такого тлумачення норми.

36. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

37. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

38. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

39. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

40. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом частина сьома статті 1176 ЦК України).

41. За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, відповідно до якого Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема юридичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб (подібний за змістом висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/10399/18).

42. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

43. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

44. Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

45. За висновком Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

46. Застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17).

47. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 сформульовано висновок про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (пункти 6.11-6.13).

48. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).

49. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.

50. Отже, колегія суддів касаційної інстанції наголошує, що для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння позивачеві моральної шкоди у цій справі позивачу належить довести наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення (наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою), у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Щодо суті касаційної скарги

51. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права під час розгляду позовних вимог про стягнення з держави немайнової (моральної) шкоди, заподіяної внаслідок постановлення Верховним Судом ухвали від 01.10.2021 у справі № 915/1309/20 про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Промхімскло".

52. У цій справі судам належало з`ясувати питання наявності чи відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої юридичній особі приниженням її ділової репутації протиправним, на думку позивача, судовим рішенням суду касаційної інстанції.

53. Виходячи з комплексного аналізу положень статті 56 Конституції України, статей 11, 16, 23, 91, 201 ЦК України, визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Верховний Суд акцентує, що юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21, від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21).

54. За загальним правилом, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини.

55. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

56. Водночас, зазначена позивачем підстава для відшкодування шкоди (відмова у відкритті касаційного провадження) не належить до вичерпного переліку випадків застосування цієї норми, наведеного у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме випадків: незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, чого не встановлено у цій справі.

57. Тож, Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи касанта обґрунтовані з посиланням на статтю 1176 ЦК України та Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" позаяк за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, цей закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема юридичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб.

58. Отже, за наведеного Верховний Суд вважає правильним застосування судами попередніх інстанцій до кваліфікації спірних правовідносин у цій справі загальних положень щодо відшкодування шкоди, завданої завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень (статті 1173, 1174 ЦК України).

59. Приписи статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

60. За усталеним правовим висновком Верховного Суду щодо застосування статей 1173, 1174 ЦК України підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. При цьому довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

61. У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

62. При цьому у разі якщо позивач посилається на завдання шкоди внаслідок рішення, дії чи бездіяльності суду слід враховувати, що Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що оскарження дій і бездіяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені (пункт 78-80 постанови від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц; пункти 62-64 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц).

63. ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.

64. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

65. За наведеного ухвала Верховного Суду від 01.10.2021 у справі № 915/1309/20 не може бути перевірена у цій справі (№ 910/2315/22) на предмет законності і обґрунтованості висновків касаційного суду про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Промхімскло".

66. Відповідно до частини п`ятої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

67. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

68. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, а також немайнова шкода, заподіяна юридичній особі, що полягає у втратах немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

69. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (статті 13, 74 ГПК України).

70. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).

71. Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

72. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

73. Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).

74. Саме за змістом позовних вимог та доведених сторонами належними і допустимими доказами обставин справи господарський суд здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин та визначає, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони").

75. Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій позивачем не надано доказів визнання порушення його права на доступ до суду в розумінні приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в рамках судового провадження з розгляду спору у справі № 915/1309/20, тоді як установлення вищенаведених обставин лежить поза площиною повноважень національних судів під час розгляду та вирішення цього спору.

76. До того ж, в матеріалах справи відсутні докази встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного, на думку позивача, судового рішення у справі № 915/1309/20, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, як підстави для відшкодування шкоди державою відповідно до частини п`ятої статті 1176 ЦК України.

77. Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем належними і допустимими доказами в порядку статті 74 ГПК України не було доведено наявності та розміру шкоди, незаконності рішення, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою органу державної влади та завданою позивачу шкодою, а відтак не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за статтею 1173 ЦК України.

78. Зокрема, позивачем не надано доказів, зокрема, довідок (актів, звітів тощо) про зменшення вартості нематеріальних активів; свідоцтв про зменшення вартості котирування акцій юридичної особи; висновків судової експертизи; експертної оцінки вартості нематеріальних активів; повідомлень в засобах масової інформації; результатів проведення перевірок контрольними органами (якщо ці перевірки були викликані діями відповідачів) тощо, на підтвердження того, що дії відповідача призвели до приниження ділової репутації, зниження престижу чи підрив довіри до діяльності ТОВ "Промхімскло".

79. До того ж, позивач не обґрунтував розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, не вказав, чим керувався при визначенні суми в 1 500 000,00 грн, не повідомив як саме та скільки часу, зусиль необхідно йому для відновлення тієї репутації, яка, на його думку, існувала до порушеного права.

80. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

81. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

82. Колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що згідно з частиною другою статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тож характер відносин, що виникають з приводу відшкодування моральної шкоди, вимагає від зацікавленої особи вчинення активних дій по доведенню суду обставин заподіяння такої шкоди, у тому числі і наявності трьох елементів деліктної відповідальності органу державної влади. Це досягається збором та витребуванням відповідних доказів у порядку, встановленому статтею 74 ГПК України, відповідальність за що, перш за все, лежить на зацікавленій стороні.

83. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції відповідно до статті 300 ГПК України, не вдаючись до вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, або додаткової перевірки доказів, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доводів ТОВ "Промхімскло" дійшли правильних висновків про недоведення позивачем усієї обов`язкової сукупності елементів складу деліктного зобов`язання (зокрема незаконності судових рішень, що не скасовані і набрали законної сили, та шкоди (у т. ч. її розміру) та причинно-наслідкового зв`язку із діями/рішеннями відповідачів) у спірних правовідносинах відповідно до статей 1173 ЦК України.

84. Отже, відмовляючи в задоволенні вимог ТОВ "Промхімскло" суди правильно виходили з відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

85. З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 500 000,00 грн моральної шкоди, завданої через постановлення судом касаційної інстанції судового рішення з якими не згодний позивач.

86. Верховний Суд акцентує, що положеннями статей 13, 74 ГПК України саме на сторони справи покладено обов`язок надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, а суд не наділений повноваженнями збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

87. При цьому саме по собі посилання на норми права та судову практику, їх довільне тлумачення учасниками справи, не може вважатись безумовною підставою для задоволення позову без надання суду належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини та доводи позивача.

88. Посилання скаржника на те, що господарськими судами не враховано рішень ЄСПЛ "Делькур проти Бельгії" від 17.01.1970, "Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001, "Міхалкова та інші проти України" від 13.01.2011, "Лашманкін та інші проти Росії" від 07.02.2017, рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 17.06.2019 № 4-р (ІІ)/2020 Верховний Суд відхиляє як безпідставні, оскільки зроблені судами попередніх інстанцій висновки по суті спору не суперечать загальним правовим позиціям щодо гарантування права на відшкодування шкоди, яке учасники відповідних правовідносин повинні реалізовувати в порядку, визначеному спеціальними правовими нормами, зокрема статтями 1167, 1173, 1174 ЦК України та статтями 13, 74, 86 ГПК України.

89. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги ТОВ "Промхімскло" не знайшли свого підтвердження в якості підстави для скасування оскаржуваних постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22.

90. Аргументи скаржника стосовно ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки окремим фактам і доказам за своєю суттю зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що перебуває поза межею повноважень суду касаційної інстанції.

91. Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

92. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

93. Решта доводів касаційної скарги, що зводяться до цитування змісту правових норм, рішень ЄСПЛ та Конституційного Суду України (що ухвалені не стосовно позивача чи обставин цієї справи), не є доказами завдання шкоди ТОВ "Промхімскло" в розумінні статей 73, 74 ГПК України та не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій про недоведення позивачем фактичних підстав деліктної відповідальності держави, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, за відсутності підстав (фактичних обставин справи, доведеного позивачем складу деліктного зобов`язання) для їх застосування/врахування у спірних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

94. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

95. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

96. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваних постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22

Щодо судових витрат

97. Зважаючи на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.

Висновки щодо застосування норм права

98. Тлумачення статей 1173, 1174 ЦК України свідчить про те, що необхідною підставою для притягнення держави в особі органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи, є наявність сукупності трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі цих норм.

На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі № 910/2315/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

В. Г. Пєсков