ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 Справа № 917/524/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши після виходу з відпустки у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС», 16608, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Прощенка Станіслава, 54, ,

до Фізичної особи-підприємця Томаш Алли Юріївни, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

про стягнення 190 941,89 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС» до Фізичної особи-підприємця Томаш Алли Юріївни про стягнення 190 941,89 грн., з яких 186 802,10 грн. заборгованість за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., 4 139,79 грн. втрати від інфляції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 року даний позов був переданий на розгляд судді Ціленку В. А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.04.20233 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.05.2023 року № 32 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/524/23 у зв`язку зі звільненням судді Ціленко В.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 року справу № 917/524/23 розподілено судді Мацко О.С.

Ухвалою від 15.05.2023 р. прийнято справу до провадження та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач оплату за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р. виконав не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

09.05.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС» б/н від 03.05.2023 р. (вх. № 5753), у якому визнає заборгованість ФОП Томаш А.Ю. за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р. у розмірі 186 802,10 грн., а також, посилаючись на запровадження на території України воєнного стану, просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та розстрочити виконання рішення суду згідно з наданим графіком.

14.08.2023р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (з клопотанням про поновлення строку на його подання, яке судом задовольняється), у якій позивач заперечує проти розстрочення заборгованості; 18.08.23р. - пояснення по справі від відповідача, де відповідач просить затвердити раніше запропонований графік погашення заборговансоті з урахуванням зміщення дати розгляду справи.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

02.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС» та Фізичною особою-підприємцем Томаш Аллою Юріївною було укладено договір поставки № НБ/37 (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Постачальник (ТОВ фірма «ЛАКС») зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти та передавати у власність Покупця (ФОП Томаш А.Ю.), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити лікарські препарати, вироби медичного призначення, предмети санітарії та гігієни, біологічно активні добавки.

Пунктом 3.5 договору № НБ/37 від 02.01.2014 р. визначено, що датою поставки партії Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця товарно-транспортної накладної або проставляння на ній печатки (штампу) Покупця. Перехід права власності, а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається у момент передачі Товару Покупцеві, про що свідчить підпис уповноваженого представника або печатка (штамп) Покупця на ТТН.

На виконання зазначених норм договору поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р. позивач передав у власність відповідача Товар на суму 186 823,77 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними № 502417/0 від 27.01.2022 р., № 502417/1 від 27.01.2022 р., № 502417/2 від 27.01.2022 р., № 502463/0 від 27.01.2022 р., № 502463/2 від 27.01.2022 р., № 502524/0 від 27.01.2022 р., № 502524/1 від 27.01.2022 р., № 502524/2 від 27.01.2022 р., № 502729/0 від 27.01.2022 р., № 502729/1 від 27.01.2022 р., № 502729/2 від 27.01.2022 р., № 503354/0 від 31.01.2022 р., № 503354/1 від 31.01.2022 р., № 503354/2 від 31.01.2022 р., № 504149/0 від 31.01.2022 р., № 504149/1 від 31.01.2022 р., № 504149/2 від 31.01.2022 р., № 504437/0 від 31.01.2022 р., № 504437/2 від 31.01.2022 р., № 505971/0 від 03.02.2022 р., № 506470/0 від 03.02.2022 р., № 506470/1 від 03.02.2022 р., № 506470/2 від 03.02.2022 р., № 506645/0 від 03.02.2022 р., № 506645/1 від 03.02.2022 р., № 506645/2 від 03.02.2022 р., № 507350/0 від 07.02.2022 р., № 507350/1 від 07.02.2022 р., № 507350/2 від 07.02.2022 р., № 508243/0 від 07.02.2022 р., № 508243/2 від 07.02.2022 р., № 508359/0 від 07.02.2022 р., № 508359/1 від 07.02.2022 р., № 508359/2 від 07.02.2022 р., № 509825/0 від 10.02.2022 р., № 509825/1 від 10.02.2022 р., № 509825/2 від 10.02.2022 р., № 509839/0 від 10.02.2022 р., № 510355/0 від 10.02.2022 р., № 510355/1 від 10.02.2022 р., № 510355/2 від 10.02.2022 р., № 510417/0 від 10.02.2022 р., № 510420/0 від 10.02.2022 р., № 510420/1 від 10.02.2022 р., № 510422/0 від 10.02.2022 р., № 511506/0 від 14.02.2022 р., № 511506/1 від 14.02.2022 р., № 511506/2 від 14.02.2022 р., № 511792/0 від 14.02.2022 р., № 511792/1 від 14.02.2022 р., № 513050/0 від 17.02.2022 р., № 513050/2 від 17.02.2022 р., № 513120/0 від 17.02.2022 р., № 513120/1 від 17.02.2022 р., № 513120/2 від 17.02.2022 р., № 513776/0 від 17.02.2022 р., № 513827/0 від 17.02.2022 р., № 513827/1 від 17.02.2022 р., № 513833/0 від 17.02.2022 р., № 513839/0 від 17.02.2022 р., № 513839/1 від 17.02.2022 р., № 513839/2 від 17.02.2022 р., № 513861/0 від 17.02.2022 р., № 513861/2 від 17.02.2022 р., № 514934/0 від 21.02.2022 р., № 514934/2 від 21.02.2022 р., № 515216/0 від 21.02.2022 р., № 515216/1 від 21.02.2022 р. та № 515216/2 від 21.02.2022 р. (а.с. 9-110), підписаними сторонами.

Згідно з п. 4.2 договору оплата кожної партії Товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у строк, вказаний в ТТН.

Позивач вказує, що відповідач за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Фізичної особи-підприємця Томаш Алли Юріївни 190 941,89 грн., з яких 186 802,10 грн. заборгованість за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., 4 139,79 грн. втрати від інфляції.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., товарно-транспортні накладні № 502417/0 від 27.01.2022 р., № 502417/1 від 27.01.2022 р., № 502417/2 від 27.01.2022 р., № 502463/0 від 27.01.2022 р., № 502463/2 від 27.01.2022 р., № 502524/0 від 27.01.2022 р., № 502524/1 від 27.01.2022 р., № 502524/2 від 27.01.2022 р., № 502729/0 від 27.01.2022 р., № 502729/1 від 27.01.2022 р., № 502729/2 від 27.01.2022 р., № 503354/0 від 31.01.2022 р., № 503354/1 від 31.01.2022 р., № 503354/2 від 31.01.2022 р., № 504149/0 від 31.01.2022 р., № 504149/1 від 31.01.2022 р., № 504149/2 від 31.01.2022 р., № 504437/0 від 31.01.2022 р., № 504437/2 від 31.01.2022 р., № 505971/0 від 03.02.2022 р., № 506470/0 від 03.02.2022 р., № 506470/1 від 03.02.2022 р., № 506470/2 від 03.02.2022 р., № 506645/0 від 03.02.2022 р., № 506645/1 від 03.02.2022 р., № 506645/2 від 03.02.2022 р., № 507350/0 від 07.02.2022 р., № 507350/1 від 07.02.2022 р., № 507350/2 від 07.02.2022 р., № 508243/0 від 07.02.2022 р., № 508243/2 від 07.02.2022 р., № 508359/0 від 07.02.2022 р., № 508359/1 від 07.02.2022 р., № 508359/2 від 07.02.2022 р., № 509825/0 від 10.02.2022 р., № 509825/1 від 10.02.2022 р., № 509825/2 від 10.02.2022 р., № 509839/0 від 10.02.2022 р., № 510355/0 від 10.02.2022 р., № 510355/1 від 10.02.2022 р., № 510355/2 від 10.02.2022 р., № 510417/0 від 10.02.2022 р., № 510420/0 від 10.02.2022 р., № 510420/1 від 10.02.2022 р., № 510422/0 від 10.02.2022 р., № 511506/0 від 14.02.2022 р., № 511506/1 від 14.02.2022 р., № 511506/2 від 14.02.2022 р., № 511792/0 від 14.02.2022 р., № 511792/1 від 14.02.2022 р., № 513050/0 від 17.02.2022 р., № 513050/2 від 17.02.2022 р., № 513120/0 від 17.02.2022 р., № 513120/1 від 17.02.2022 р., № 513120/2 від 17.02.2022 р., № 513776/0 від 17.02.2022 р., № 513827/0 від 17.02.2022 р., № 513827/1 від 17.02.2022 р., № 513833/0 від 17.02.2022 р., № 513839/0 від 17.02.2022 р., № 513839/1 від 17.02.2022 р., № 513839/2 від 17.02.2022 р., № 513861/0 від 17.02.2022 р., № 513861/2 від 17.02.2022 р., № 514934/0 від 21.02.2022 р., № 514934/2 від 21.02.2022 р., № 515216/0 від 21.02.2022 р., № 515216/1 від 21.02.2022 р. та № 515216/2 від 21.02.2022 р. та ін.

Докази відповідача в спростування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС»: довідка Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., фільтровані виписки за період з 24.02.2021 р. по 23.02.2022 р., та з 24.02.2022 р. по 19.04.2023 р., виписка по рахунку відповідача за період з 01.01.2021 р. по 22.04.2023 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також відповідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № НБ/37 від 02.01.2014 р. щодо передачі товару на суму 417 568,02 грн. та надання послуг на суму 186 823,77 грн. Так, судом досліджено товарно-транспортні накладні № 502417/0 від 27.01.2022 р., № 502417/1 від 27.01.2022 р., № 502417/2 від 27.01.2022 р., № 502463/0 від 27.01.2022 р., № 502463/2 від 27.01.2022 р., № 502524/0 від 27.01.2022 р., № 502524/1 від 27.01.2022 р., № 502524/2 від 27.01.2022 р., № 502729/0 від 27.01.2022 р., № 502729/1 від 27.01.2022 р., № 502729/2 від 27.01.2022 р., № 503354/0 від 31.01.2022 р., № 503354/1 від 31.01.2022 р., № 503354/2 від 31.01.2022 р., № 504149/0 від 31.01.2022 р., № 504149/1 від 31.01.2022 р., № 504149/2 від 31.01.2022 р., № 504437/0 від 31.01.2022 р., № 504437/2 від 31.01.2022 р., № 505971/0 від 03.02.2022 р., № 506470/0 від 03.02.2022 р., № 506470/1 від 03.02.2022 р., № 506470/2 від 03.02.2022 р., № 506645/0 від 03.02.2022 р., № 506645/1 від 03.02.2022 р., № 506645/2 від 03.02.2022 р., № 507350/0 від 07.02.2022 р., № 507350/1 від 07.02.2022 р., № 507350/2 від 07.02.2022 р., № 508243/0 від 07.02.2022 р., № 508243/2 від 07.02.2022 р., № 508359/0 від 07.02.2022 р., № 508359/1 від 07.02.2022 р., № 508359/2 від 07.02.2022 р., № 509825/0 від 10.02.2022 р., № 509825/1 від 10.02.2022 р., № 509825/2 від 10.02.2022 р., № 509839/0 від 10.02.2022 р., № 510355/0 від 10.02.2022 р., № 510355/1 від 10.02.2022 р., № 510355/2 від 10.02.2022 р., № 510417/0 від 10.02.2022 р., № 510420/0 від 10.02.2022 р., № 510420/1 від 10.02.2022 р., № 510422/0 від 10.02.2022 р., № 511506/0 від 14.02.2022 р., № 511506/1 від 14.02.2022 р., № 511506/2 від 14.02.2022 р., № 511792/0 від 14.02.2022 р., № 511792/1 від 14.02.2022 р., № 513050/0 від 17.02.2022 р., № 513050/2 від 17.02.2022 р., № 513120/0 від 17.02.2022 р., № 513120/1 від 17.02.2022 р., № 513120/2 від 17.02.2022 р., № 513776/0 від 17.02.2022 р., № 513827/0 від 17.02.2022 р., № 513827/1 від 17.02.2022 р., № 513833/0 від 17.02.2022 р., № 513839/0 від 17.02.2022 р., № 513839/1 від 17.02.2022 р., № 513839/2 від 17.02.2022 р., № 513861/0 від 17.02.2022 р., № 513861/2 від 17.02.2022 р., № 514934/0 від 21.02.2022 р., № 514934/2 від 21.02.2022 р., № 515216/0 від 21.02.2022 р., № 515216/1 від 21.02.2022 р. та № 515216/2 від 21.02.2022 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № НБ/37 від 02.01.2014 р. на вищевказану суму.

Як стверджує позивач, Фізичною особою-підприємцем Томаш Аллою Юріївною не сплачено заборгованість за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р. в розмірі 186 802,10 грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості до суду не надано.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги ТОВ фірма «ЛАКС» про стягнення заборгованості у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладені обставини, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення 186 802,10 грн. заборгованості за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 642 301,93 грн. та 3% річних в розмірі 4 139,79 грн. за прострочення здійснення оплати за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 137).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

У відзиві б/н від 03.05.2023 р. (вх. № 5753 від 09.05.2023 р.) відповідач, посилаючись на запровадження на території України воєнного стану, просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат за прострочення здійснення оплати за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р.

Так, згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У пункті 7.1 договору № НБ/37 від 02.01.2014 р. зазначено, що жодна із сторін не несе відповідальність перед іншою стороною за невиконання зобов`язань, обумовлених обставинами, що виникли мимоволі і бажання сторін і які не можна передбачити або уникнути, включаючи дії непереборної сили як то: аварій, епідемій, пожеж, повіні, снігопадів, землетрусів, будь-які інші стихійні лиха, початок військових дій або зміна законодавства, обмежень та/або заборон або обмежувальних розпоряджень або інших дій, рішень державних органів, їх посадових осіб, заборона імпорту або експорту, ембарго, екстремальних погодних умов, страйків, громадських хвилювань, цивільних безладів і ін.

Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

При цьому, згідно з роз`ясненнями Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 22.06.2022 р. у справі № 904/5328/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

З огляду на викладене, введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки у тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили.

Отже, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, але й їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Натомість, відповідачем таких доказів до суду не надано.

Так, у відзиві б/н від 03.05.2023 р. (вх. № 5753 від 09.05.2023 р.) вказано, що внаслідок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України фінансовий стан відповідача суттєво погіршився, що, в свою чергу, призвело до виникнення труднощів з вчасним виконанням зобов`язань ФОП Томаш А.Ю. перед ТОВ фірма «ЛАКС» за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р.

Однак, відповідачем не підтверджено, що саме ця обставина стала підставою для невиконання ним договірних зобов`язань.

Таким чином, посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за прострочення здійснення оплати за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., є необґрунтованим.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС» у даній справі в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 864,13 грн.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне:

Згідно зі ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування відстрочення виконання рішення боржник посилається на скрутне фінансове становище, не заперечуючи, при цьому, наявність обов`язку виконання рішення по даній справі, не відмовляючись та не ухиляючись від такого виконання.

Частиною першою статті 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Правовий аналіз статті 239 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість відстрочення або розстрочення виконання рішення суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін; господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення та розстрочення виконання судового рішення.

Розстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

Відповідачем не наведено та не підтверджено у відповідності до положень статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України існування виняткових обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду у даній справі, водночас наведені відповідачем обставини щодо введення на території України воєнного стану не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ними та істотним ускладненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Вказане не перешкоджає сторонам в подальшому, після набрання рішенням законної сили, укласти мирову угоду в процесі виконання рішення суду (ст.330 ГПК України) чи

звернутися до суду в порядку ст.331 з погодженою обома сторонами заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Томаш Алли Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛАКС» (16608, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Прощенка Станіслава, 54, ) 186 802,10 грн. заборгованість за договором поставки № НБ/37 від 02.01.2014 р., 4 139,79 грн. втрати від інфляції; 2 864,13 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 21.08.2023 р.

Суддя О.С. Мацко