УХВАЛА

м. Київ

21.08.2023Справа № 910/12254/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і гаджети"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення 4041076,56 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача: Кіншов Д.С.

Від відповідача: Сукорянський Є.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техніка і гаджети" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення 4041076,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 30.05.2022 № 1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.08.2023 заяву позивача про забезпечення позову розподілено до розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 08.08.2023 розгляд заяви про забезпечення позову призначено на 21.08.2023.

09.08.2023 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких відповідач вказує, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт, що грошові кошти можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Забезпечення позову, на думку відповідача, призведе до порушення балансу інтересів, оскільки, негативно вплине на повсякденну діяльність відповідача. Крім того, предметом спору в даній справі є грошові кошти, в зв`язку з чим відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача. Також відповідач посилався на суттєві негативні наслідки для нього спричинені військовою агресіє російської федерації, в зв`язку зі знищенням складів відповідача.

20.08.2023 в системі "Електронний суд" позивачем було сформовано письмові пояснення до заяви про забезпечення позову (зареєстровані канцелярією суду 21.08.2023), в яких позивач підтримує свою заяву та наводить перелік судових рішень про стягнення з відповідача заборгованостей. Також позивач зазначає посилання на інтернет публікації, в яких він зазначає йде мова про зменшення вартості мережі "Ельдорадо" та наявністю кредитів у банках.

В підготовчому засіданні 21.08.2023 представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову та просив її задовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ТОВ "Техніка і гаджети" просить накласти арешт на грошові кошти ТОВ "ДІЄСА" (), які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах ціни позову. Накласти арешт на майно ТОВ "ДІЄСА" () в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Заява мотивована тим, що стосовно відповідача відкритті 2 виконавчі провадження та наявні судові рішення щодо стягнення заборгованості з Відповідача. Зазначені обставини у своїй сукупності матимуть негативний вплив на процедуру виконання рішення суду у даній справі (у випадку задоволення позовної заяви), що суттєво ускладнить цю процедуру для Позивача. Також, заявник наголошує на тому, що наявні два відкритих виконавчих провадження, можуть підтверджувати обставини ухилення ТОВ "Дієса" від виконання рішення суду, оскільки, одне з виконавчих проваджень відкрите ще у серпні 2021 року. Тобто, уже значний проміжок часу Відповідач не виконує рішення суду у межах відкритих виконавчих проваджень. На думку заявника наявні всі обставини, які свідчать про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі № 37з-23 від 09.06.2023 та вказує, що він не повинен надавати докази ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, адекватності заходу до забезпечення позову, оскільки, це свідчить про заздалегідь недосяжний стандарт доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Тим часом, можливість Відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечним, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Подана в даній справі заява про вжиття заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Позивачем не додано докази, які підтверджують вчинення відповідачем будь-яких умисних дій, спрямованих на не виконання рішення суду та й не зазначено про вчинення відповідачем будь-яких конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення у даній справі.

Суд відзначає, що з інформації з приводу відкритих виконавчих проваджень, боржником за якими є відповідач не вбачається суть не виконаних рішень (чи являється відповідний спір майновим) і причини такого невиконання. Крім того, наявні судові рішення про стягнення з відповідача грошових коштів не підтверджують обставин щодо наміру відповідача не виконувати судові рішення чи вчинення ним умисних дій спрямованих на невиконання своїх грошових зобов`язань. Також статті в інтернет ресурсах не підтверджують фінансовий стан відповідача та його спроможність чи наміри виконувати чи не виконувати судові рішення.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/48318, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 21.01.2021 у справі № 924/881/16.

Суд наголошує, що стала судова практика Верховного Суду передбачає саме обов`язок заявника довести обґрунтованість заяви про забезпечення позову, а не перекладає тягар доказування на боржника. Вказана позиція, крім зазначених вище постанов, також викладена і в постанові Великої Палати Верховного суду від 18.05.2021 № 914/1570/20, в постановах Верховного Суду від 05.04.2023 № 915/577/22, від 13.02.2023 № 922/1737/22.

Суд, крім того, відзначає, що постанова Верховного Суду у справі № 37з-23 від 09.06.2023, на яку посилається позивач, не містить застереження про відступлення від сталої позиції Верховного Суду щодо обов`язку доведення обґрунтованості заяви про забезпечення позову саме заявником, зокрема викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 № 914/1570/20.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна права позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 910/7511/19, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19, від 23.12.2020 у справі № 911/949/20.

У той же час заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду (у випадку задоволення відповідного позову), а доводи заявника зводяться до тверджень про відсутність у нього обов`язку доводити обґрунтованість своєї заяви та правом відповідача вільно розпоряджатись своєю власністю і наявністю заборгованостей перед іншими особами.

Отже заявником не надано суду доказів в підтвердження наміру відповідача не виконувати рішення суду у даній справі, а є лише теоретичне припущення заявника, яке не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких умисних дій.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття визначених у заяві заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду та на визначено суму, в межах якої він просить накласти арешт.

Оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Техніка і гаджети" у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "ДІЄСА" (), які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах ціни позову та накладення арешту на майно ТОВ "ДІЄСА" () в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів, у справі № 910/12254/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.В.Усатенко