ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/603/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" (вул. С. Бандери, 41, м. Рівне, 33014, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" (вул. Центральна, 19, корп. 1, с. Вересневе, 35397, ) про стягнення неустойки у розмірі 103 320 грн 00 коп.

у засідання з`явились:

- від позивача - Татарчук Л.І.;

- від відповідача - Беляновський Р.Ю;

ВСТАНОВИВ:

20.06.2023 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" про стягнення неустойки у розмірі 66 600 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ПАТ "Рівнебуд" є власником 1-го, 2-го та 3-го поверхів будівлі по вул. Відінській, 41 у м. Рівне. Між ПАТ "Рівнебуд" та ТОВ "МАНТРЕЙД" укладено договір оренди нежитлового приміщення, а саме кімнати № 35 на 2-му поверсі будівлі за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 41 за № 50 від 01.02.2021. Договір був укладений після закінчення терміну використання приміщення площею 50 м. кв. в рахунок попередніх інвестицій. Дане приміщення було передано в користування орендарю за актом прийому - передачі від 01.02.2021 терміном на один рік. Внаслідок неповної сплати орендної плати за орендоване приміщення ТОВ "МАНТРЕЙД" за період серпень - вересень 2022 року утворилася заборгованість перед ПрАТ "Рівнебуд" у розмірі 10800,00 грн, яка станом на 06.10.2022 не була погашена. Із 01.01.2022 розмір орендної плати становить 7 200 грн 00 коп., що підтверджується актами виконаних робіт за січень-лютий 2022 та травень-серпень 2022, які підписані представником орендаря та засвідчені печаткою ТОВ "МАНТРЕЙД". За взаємною згодою сторін 01.03.2022 був підписаний додаток до договору оренди приміщення, згідно з яким розмір орендної плати за березень та квітень 2022 зменшений на 50 % та становить 3 600 грн з урахуванням ПДВ. Орендодавець (позивач) звернувся до орендаря (відповідача) із листом від 27.09.2022 про припинення договору оренди. В той же час, на момент складення листа "Про припинення договору оренди" від 23.09.2022 за № 69/01 заборгованість за орендну плату за березень - червень 2022 року становила 21600,00 грн. Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22 встановлено, що укладений між сторонами Договір оренди нежитлового приміщення припинив свою дію 27.09.2022 за вимогою орендодавця з урахуванням ст. 782 ЦК України. Крім того, зобов`язано ТОВ "МАНТРЕЙД" звільнити нежитлове приміщення. Фактично вимогу орендодавця та рішення суду ТОВ "МАНТРЕЙД" виконало 02.06.2023.

Оскільки відповідачем не було передано для позивача орендоване майно протягом 3-х днів після припинення дії Договору, а повернуте 02.06.2023, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення за період з 01.10.2022 до 01.06.2023 (8 місяців) неустойки у розмірі 66 600 грн 00 коп. в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України за неповернення нежитлового приміщення протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну оренди за Договором оренди від 01.02.2021.

Ухвалою від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/603/23. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 18.07.2023.

07.07.2023 від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог. В обгрунування правової позиції відповідач звертає увагу, що згідно з умовами п. 4.1. Договору оренди від 01.02.2021 розмір орендної плати з 01.02.2021 складає 6 600 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ. Станом на день подачі відзиву ТОВ "МАНТРЕЙД" своєчасно та у повному обсязі виконало умови договірних відносин з ПАТ "Рівнебуд" та не має заборгованості за користування орендованим нежитловим приміщенням, а також передав майно позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 31.05.2023. Жодних письмових документів щодо збільшення орендної плати із 6 600 грн 00 коп. до 7 200 грн 00 коп. між сторонами підписано не було, як того вимагає п. 11.3. договору. Між сторонами дійсно 01.03.2022 було підписано додаток до договору оренди приміщення, згідно з яким розмір орендної плати за березень та квітень 2022 зменшений на 50 % та становить 3 600 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ. При цьому інших додатків до договору щодо зміни ціни сторонами не узгоджувалось та не підписувалось, розмір орендної плати до 7 200 грн 00 коп. не змінювався. Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не є належним доказом, який засвідчує підняття орендної плати. Процедуру внесення змін до договору не додержано. Лише одне посилання позивача на надіслання пропозиції щодо зміни ціни договору не є достатнім для її збільшення - сторони не дійшли взаємної згоди щодо збільшення орендної плати до 7 200 грн 00 коп.

Крім того, відповідач звертає увагу, що рішення суду про розірвання договору оренди немає, а отже це свідчить про те, що позивачем не вчинялося жодних дій з приводу розірвання договору, більше того орендодавцем вносилась щомісячно орендна плата, а орендар відповідно до умов договору продовжувати надавати послуги із здачі орендного приміщення та не заперечував проти цього. Рішенням у справі № 918/896/23 яке набрало законної сили 30.05.2023 ухвалено зобов`язати ТОВ "МАНТРЕЙД" звільнити орендоване нежитлове приміщення. 31.05.2023 відповідач звільнив нежитлове приміщення та передав його позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.05.202,3. Жодних заперечень при прийняття орендованого приміщення позивачем заявлено не було. Отже, позивачем не доведено жодними доказами, в результаті чого виникла неустойка, який реальний період прострочення відповідачем звільнення орендованого майна, а відтак позбавляє можливості нарахування неустойки за договором від 01.02.2021.Об`єкит оренди повернутий у строк, коли рішення у справі № 918/896/23 набрало законної сили.

07.07.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.07.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив. У даній заяві по суті спору позивач звертає увагу, що з 01.01.2022 розмір орендної плати становить 7 200 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ, про що було повідомлено орендаря шляхом надання йому додатку до Договору на підпис (який відповідачем не повернутий). Факт обізнаності орендаря про збільшення орендної плати підтверджується актами виконаних робіт за січень-лютий 2022, травень-серпень 2022, які підписані представником ТОВ "МАНТРЕЙД" та засвідчені печаткою орендаря. На підставі додатку до договору оренди приміщення від 01.03.2022 розмір орендної плати за березень і квітень 2022 зменшений на 50 % та становить 3 600 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ, відповідно повний розмір орендної плати складає 7 200 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ. Рішенням у справі № 918/869/22 зобов`язано ТОВ 2МАНТРЕЙД" звільнити нежитлове приміщення. Фактично вимогу орендодавця та рішення суду ТОВ "МАНТРЕЙД" виконало 02.06.2023, хоча акт підписаний 31.05.2023.

Ухвалою від 18.07.2023 визнано поважними причини першої неявки представника відповідача, розгляд справи відкладено на 03.08.2023.

24.07.2023 представник позивача ознайомилася із матеріалами справи, про що свідчить її особистий підпис на її клопотанні про ознайомлення від 21.07.2023.

01.08.2023 через відділ канцелярії і документального забезпечення від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить задоволити позовні вимоги у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" (35397, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Вересневе, вул. Центральна, 19, корп. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "РІВНЕБУД" (вул. Степана Бандери, буд. 41, м. Рівне, 33014, ) 103 320 (сто три тисячі триста двадцять) грн. 00 грн. неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення орендованого нежитлового приміщення ІІ-го поверху будинку 41 по вул. Відінська у м. Рівне (кімната 33) загальною площею 50,0 м. кв. Судові витрати покласти на відповідача.".

У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із з`ясуванням додаткових обставин справи, зокрема щодо порядку, дати та наслідків неповернення відповідачем нежитлового приміщення орендодавцю, у позивача виникла необхідність у збільшенні позовних вимог, що також вимагає надання додаткових пояснень та уточнень, які полягають у наступному. При складенні позовної заяви та відповіді на відзив, стороною позивача було зазначено, що приміщення було фактично повернуто 02.06.2023. Однак, в дійсності приміщення досі не повернуте, а обставини відповідних подій є наступними. Після винесення господарським судом Рівненської області рішення по справі №918/896/22 від 25.04.2023, сторони домовились про фактичне повернення приміщення 31.05.2023. У зв`язку із вказаним, ПАТ «РІВНЕБУД» передало TOB «МАНТРЕЙД» два примірника акту прийому-передачі приміщення, який був підписаний з боку орендодавця. Такий акт прийому-передачі від 31.05.2023, підписаний з боку ТОВ «МАНТРЕЙД», повернутий для ПАТ «РІВНЕБУД» не був, адже фактичного повернення приміщення в цей день не відбулось. Так, 31.05.2023, коли уповноважені представники сторін прибули в приміщення об`єкту оренди, сторона ТОВ «МАНТРЕЙД» заявила про необхідність додаткового часу для звільнення приміщення, і його повернення перенесли на 02.06.2023, про що склали відповідний акт від 31.05.2023. Проте, 02.06.2023 уповноважений представник ПАТ «РІВНЕБУД» виявив порожнє приміщення, яке було не лише звільнене від майна ТОВ «МАНТРЕЙД», а й були вилучені невід`ємні поліпшення, які відповідно до п, 7..4 договору оренди, повинні були бути залишені у власності орендодавця. Відповідне повідомлення було подане у поліцію. Зазначене підтверджується рапортом оперуповноваженого ВКП Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області майора поліції Володимира Кулика від 27.06.2023. При цьому, слід враховувати, що станом на сьогоднішній день, приміщення не повернуто, адже не складено відповідний акт прийому - передачі. Акт прийому-передачі від 31.05.2023 ПАТ «РІВНЕБУД» вже побачило, отримавши відзив на позовну заяву. Разом з тим, зазначений акт прийому-передачі від 31.05.2023 не має юридичної сили, оскільки між сторонами був підписаний інший документ, який складений пізніше у часі і його зміст скасовує зміст акту прийому-передачі від 31.05.2023. Таким документом є вже згаданий акт від 31.05.2023 про погодження перенесення моменту фактичної передачі приміщення з 31.05.2023 на 02.06.2023.

Вказівка у позовній заяві та відповіді на відзив про повернення приміщення 02.06.2023 була допущена у зв`язку із помилкою та неповною обізнаністю представника ПАТ «Рівнебуд», який готував документи, із фактичними подіями. Зазначене підтверджується тим фактом, що будь-який документ на підтвердження повернення приміщення 02.06.2023 відсутній, а також згаданим рапортом майора поліції Володимира Кулика від 27.06.2023. Станом на теперішній час, між сторонами продовжується досудове врегулювання спору про повернення приміщення орендодавцю, який також містить питання пошкоджень орендованого майна та завдання збитків, шляхом вилучення невід`ємних поліпшень. Після отримання листа Рівненського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 04.07.2023 про результати звернення уповноваженого представника ПрАТ «РІВНЕБУД» по факту крадіжки невід`ємних поліпшень, даний спір перейшов у цивільно-правове поле. Тож, 21.07.2023 ПАТ «РІВНЕБУД» направило ТОВ «МАНТРЕЙД» вимогу, якою запропоновано 31.07.2023 забезпечити явку уповноваженого представника ТОВ «МАНТРЕЙД» для підписання двостороннього акту передачі нежитлового приміщення з оренди, а також запропоновано створити відповідну комісію для фіксування та опису конкретного переліку і обсягу завданих пошкоджень орендованого приміщення. Таким чином, зважаючи, що станом на сьогоднішній день, приміщення орендодавцю не повернуто, то у позивача є право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, аж до поточного моменту. Отже, позивачем проведено належний розрахунок заборгованості за період з 27.09,2022 - дати припинення дії договору і виникнення обов`язку повернути об`єкт оренди по 31.07.2023 - дати, яка передує поданню даної заяви, чим зумовлена необхідність подання даної заяви про збільшення про збільшення позовних вимог.

01.08.2023 через відділ канцелярії і документального забезпечення позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів, у якому просить визнати поважними причини неподання доказів у встановлений законом строк та встановити додатковий строк для подання доказів.

03.08.2023 на електронну адресу суду надійшли заперечення відповідача, в яких товариство просить відмовити у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки дана заява подана до суду за межами процесуального строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України (після початку першого судового засідання) та ухвалою від 26.06.2023 - після першого судового засідання, яке відбулось 18.07.2023.

Ухвалою від 03.08.2023 прийнято заяву ПАТ "Рівнебуд" про збільшення позовних вимог та постановлено подальший розгляд справи № 918/603/23 проводити із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Запропоновано ТОВ "МАНТРЕЙД" надати письмові пояснення по суті спору з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Визнано поважними причини пропуску строку для подання ПАТ "Рівнебуд" додаткових доказів та поновити строк для подання ПАТ "Рівнебуд" додаткових доказів. Подані ПАТ "Рівнебуд" додаткові докази долучено до матеріалів справи. Судове засідання відкладено на 15.08.2023.

10.08.2023 від ТОВ "МАНТРЕЙД" надійшли пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог, у яких відповідач звертає увагу на помилковість твердження позивача про незвільнення приміщення. Відповідач зазначає, що спірне приміщення було повернуто для орендодавця 31.05.2023, про що свідчить акт приймання-передачі від 31.05.2023. Усі невід`ємні поліпшення встановлювались за кошти та силами орендаря, а отже дані невід`ємні поліпшення є його власністю. В усній формі сторони дійшли згоди про те, що в разі того, якщо орендарю не вистачить часу звільнити приміщення 31.05.2023, то його звільнення буде перенесено на 02.06.2023. Проте орендар фактично звільнив та передав приміщення орендодавцю 31.05.20123, що виключило необхідність у перепідписанні та складенні нового акту прийому-передачі між сторонами. Акт від 31.05.2023 має юридичну силу, не визнаний судом недійсним та не є скасованим. Отже, зважаючи на те, що даний акт є чинним та приміщення фактично передане 31.05.2023, а тому розмір неустойки відповідно до наданого розрахунку за період з 31.05.2023 до 31.07.2023 підлягає зменшенню. Окрім того, відповідач зазначає, що відсутність здійснення перешкод у користуванні орендарем його власністю, а також відсутність заподіяння матеріальних збитків орендодавцю виключає нарахування неустойки як стягнення штрафної санкції, та є невиправданим порушенням його прав, та які саме збитки були заподіяні відповідачем. Орендарем не вчинялось жодних перешкод у володінні орендарем належним йому об`єктом оренди та не перешкоджалось орендарю у доступі до нього. Позивачем не надано доказів спричинених збитків відповідачем, їх реального розміру та не доведено в чому саме полягають заподіяні збитки.

Водночас відповідач просить суд у разі задоволення позовних вимог про стягнення неустойки зменшити її розмір до 90 % від заявленої суми.

11.08.2023 від позивача надійшли пояснення, у яких ПАТ "Рівнебуд" доводить, що сторони домовились про фактичне повернення приміщення 31.05.2023, але у вказаний день така передача не відбулась у зв`язку із чим було підписано акт перенесення дати повернення приміщення на 02.06.2023. Крім того, позивач звертає увагу, що 21.07.2023 було направлено для відповідача вимогу про забезпечення явки уповноваженого представника ТОВ "МАНТРЕЙД" для підписання двостороннього акту передачі нежитлового приміщення з оренди. 08.08.2023 ПАТ "Рівнебуд" отримало лист від 03.08.2023 від ТОВ "МАНТРЕЙД" згідно з яким останнє вважає, що всі невід`ємні поліпшення встановлювались за кошти та силами орендаря, а отже вони є його власністю, що підтверджує вилучення їх силами відповідача. Однак згадка про даний лист від 03.08.2023, а також його долучення до матеріалів даної справи є необхідними на думку позивача, адже в ньому ТОВ "МАНТРЕЙД" визнає, що невід`ємні поліпшення вилучені були саме ним. У свою чергу в контексті даної справи це має значення для визначення факту чи було повернено приміщення 31.05.2023 чи 02.06.2023. Якщо 31.05.2023 приміщення ще не було звільнено, а 02.06.2023 представником ПАТ "РІВНЕБУД" було виявлено факт не лише звільнення приміщення від майна ТОВ "МАНТРЕЙД", а й вилучення невід`ємних поліпшень, які були власністю орендодавця, то це означає, що останній мав доступ до приміщення у вказаний період часу. Тобто 31.05.2023 повернуто не було (хоч і наявний відповідний акт, юридична сила якого нівелюється наступним актом про перенесення дати повернення приміщення), як і не було цього здійснено 02.06.2023(адже відсутній будь-який документ, який би це підтверджував). Твердження відповідача про те, що необхідність у перепідписанні нового акту прийому-передачі між сторонами виключається у зв`язку із фактичним звільненням приміщення 31.05.2023 не відповідає дійсності, адже у акті прийому-передачі від 31.05.2023 вказівка на це відсутня. Так само і відсутня логіка у зазначеній хронології. Неустойка що передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України є подвійною платою за користування річчю за весь час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ЦК України, а відтак не підлягає зменшенню. Правовий механізм ч. 3 ст. 551 ЦК України не застосовується до нарахованої подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

15.08.2023 у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача просив суд визнати поважними причини неподання ПАТ "Рівнебуд" доказів у встановлений законом строк та встановити додатковий строк для подання доказів - листа ТОВ "МАНТРЕЙД" вих. № 1/08-23 від 03.08.2023.

Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та поновлення строку для долучення доказів.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки лист ТОВ "МАНТРЕЙД" вих. № 1/08-23 від 03.08.2023 стосується обставин справи, даний доказ наданий на підтвердження правової позиції позивача, станом на подання позовної заяви до суду 15.06.2023 даного доказу не існувало, суд визнає поважними причини пропуску строку для його подання та поновлює такий с трок і долучає лист до матеріалів справи.

Присутні у судовому засіданні представники учасників справи наполягали на своїх правових позиціях, викладених у заявах по суті спору та письмових поясненнях.

Судом встановлено, що існує рішення господарського суду, яке має преюдиційне значення для розгляду справи № 918/603/23, а саме - рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22, яке набрало законної сили 30.05.2023.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

У рішенні господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22 за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" про усунення перешкод в користуванні майном шляхом звільнення приміщення та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" до Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням, встановлено наступні обставини, які з огляду на преюдиційність не підлягають доказуванню при розгляді справи № 918/603/23.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 119031022 від 30.03.2018, об`єкт нерухомого майна - група нежитлових приміщень (1-го, 2-го, 3-го поверху), загальна площа - 3002,3 кв.м., адреса - м. Рівне, вул. Відінська, буд. 41, власник - Приватне акціонерне товариство "Рівнебуд".

01.02.2021 між ПАТ "Рівнебуд" (Орендодавець) та ТОВ "Мантрейд" (Орендар) укладено Договір № 50 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1.1. - 1.1.3. п. 1.1. Договору, орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове платне користування наступне приміщення (далі за текстом - "приміщення, що орендується"): Адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: м. Рівне, вул. Відінська, 41. Загальна площа приміщення, що орендується 50,0 кв.м. Номер кімнати 33. Поверх 2 (другий).

Приміщення, що орендується, надається орендарю для проведення підприємницької діяльності (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 3.1. - п. 3.3. Договору, термін оренди складає з моменту підписання сторонами даного договору до 01.02.2022 року. Орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши орендодавця в термін один місяць. При цьому сплачена наперед орендна плата орендарю не повертається. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий термін.

Розмір орендної плати на місяць складає (з урахуванням ПДВ): 50,0 м2 х 132,0 грн = 6600,00 грн на місяць. в т.ч. ПДВ 1100,00 грн, який зазначається в Акті здачі - прийняття робіт (надання послуг) за відповідний період. Орендна плата сплачується в готівковому та безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в термін не пізніше 5 числа поточного місяця. Орендар зобов`язаний протягом 5 днів з моменту прийняття приміщення та майна, що орендується, перерахувати орендну плату за поточний місяць авансом. На вимогу орендодавця орендна плата може бути змінена в зв`язку із змінами законів, ростом індексу інфляції та через інші причини (п. 4.1. - п. 4.4. Договору).

Згідно з п.п. 6.4.2. п. 6.4. Договору, обов`язки орендаря: своєчасно і в повному обсязі здійснювати орендні платежі.

Відповідно до п. 7.1. - п. 7.4. Договору, після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну оренди за актом передачі. У момент підписання акту приймання орендар передає орендодавцю ключі від приміщення. що орендується. Приміщення та майно, що орендується, повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані, що відповідає його технологічному призначенню та експлуатації. Всі невіддільні покращання, виконані орендарем в приміщенні, що орендується, за власні кошти. є власністю орендодавця.

Даний договір може бути розірваний за згодою сторін. Підставою для розірвання даного договору з боку орендодавця є: несплата орендної плати протягом 30 діб, при цьому заборгованість по орендній платі та оплаті комунальних платежів сплачується орендарем з урахуванням пені за кожен день прострочення, інфляційні втрати орендодавця та 5 % річних від суми заборгованості по дату погашення заборгованості включно. У разі відмови орендодавцем від договору, він є розірваним з моменту підписання акту прийому - передачі майна із зазначенням його стану (п. 9.1. та п.п. 9.2.1. п. 9.2. Договору).

Згідно з п. 11.2. Договору, даний договір вважається продовженим на новий аналогічний термін по закінченню вказаного в п. 3.1., якщо ні одна із сторін не заявила про інші наміри письмово, за місяць до закінчення строку дії.

Відповідно до акту від 01.02.2021 прийому - передачі приміщення, орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування приміщення на 2 поверсі загальною площею 50,0 м2, яке знаходиться за адресою вул. Відінська, 41.

Пунктом 1 додатку від 01.02.2022 до договору оренди приміщення, за попереднім погодженням сторін до договору оренди приміщення № 50 від 01.02.2021 вносяться наступні зміни: "пункт 3.1. Продовжити термін дії оренди приміщення до 01.02.2024 року."

Пунктом 1 додатку від 01.03.2022 до договору оренди приміщення, за попереднім погодженням сторін до договору оренди приміщення № 50 від 01.02.2021 вносяться наступні зміни: у зв`язку з введенням військового стану в Україні, та тимчасове припинення діяльності, що зменшує платоспроможність, розмір орендної плати за березень та квітень 2022 р. зменшити на 50%: "пункт 4.1. Розмір орендної плати складає (з урахуванням ПДВ): 25,0 м2 х 144,0 грн = 3600,00 грн, в т.ч. ПДВ 600,00 грн, який зазначається в акті здачі - прийняття робіт (послуг) відповідний період."

В матеріалах справи № 918/896/22 наявні акти здачі - прийняття робіт (надання послуг): № ОУ - 0000092 від 31.01.2022 на суму 7200,00 грн; № ОУ - 0000113 від 28.02.2022 на суму 7200,00 грн; № ОУ - 0000437 від 31.05.2022 на суму 7200,00 грн; № ОУ - 0000505 від 30.06.2022 на суму 7200,00 грн; № ОУ - 0000550 від 31.07.2022 на суму 7200,00 грн; № ОУ - 0000644 від 31.08.2022 на суму 7200,00 грн.

Вказаний договір, додаток до договору та акти здачі - прийняття робіт підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

ТОВ "Мантрейд" звернулося до ПрАТ "Рівнебуд" з листом вих. № 27/09-22 від 27.09.2022 в якому вказує, що в листі № 69/01 від 23.09.2022 розмір оренди становить 7200,00 грн, з урахуванням ПДВ з 01.02.2022, що є неправомірним, так як п. 4.1. договору встановлено розмір орендної плати на місяць - 6600,00 грн, в т.ч. ПДВ. Разом з тим, ТОВ "Мантрейд" зазначає, що враховуючи п. 11.2. та п. 11.3. договору. такий договір є продовженим на новий термін до 01.02.2023. При цьому, у вказаному листі ТОВ "Мантрейд" повідомило про залишення розміру орендної плати встановленого договором оренди нежитлового приміщення № 50 від 01.02.2021 в сумі 6600,00 на місяць, в т.ч. ПДВ, до 01.02.2023.

У відповідь на вказаний лист № 27/09-222 від 27.09.2022, ПАТ "Рівнебуд" листом № 72/01 від 06.10.2022 звернулося до ТОВ "Мантрейд" в якому повідомило про наявність заборгованості у розмірі 11 100,00 грн, яка станом на 06.10.2022 не погашена. Разом з тим, зазначило, що на момент складення листа від 23.09.2022 про припинення договору оренди, заборгованість за оренду плату за період березень - червень 2022 року (тобто за чотири місяці) становила 21 600,00 грн. Зважаючи на викладене, ПАТ "Рівнебуд" вимагало негайного погашення існуючої заборгованості та звільнити орендоване приміщення згідно вимог чинного законодавства України та положень договору.

В матеріалах справи № 918/896/22 наявні платіжні доручення та платіжні інструкції про сплату ТОВ "Мантрейд" грошових коштів ПрАТ "Рівнебуд", зокрема, № 3136 від 25.07.2022 на суму 1500,00 грн (призначення платежу: оплата за послуги оренди згідно рахунку б/н без ПДВ); № 71 від 19.01.2022 на суму 6600,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку № від 04.01.2022, у т. ч. ПДВ 1100,00 грн); № 237 від 20.09.2022 на суму 6600,00 грн (призначення платежу: оплата згідно договору № від 01.02.2021 р. з ПДВ); № 216 від 26.08.2022 на суму 7200,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку № 1035-01 від 01.07.2022 у т. ч. ПДВ 1200,00 грн); № 249 від 27.09.2022 на суму 24900,00 грн (призначення платежу: оплата згідно договору № 50 від 01.02.2021 з ПДВ); № 291 від 04.11.2022 на суму 6600,00 грн (призначення платежу: оплата згідно договору № від 01.02.2021 з ПДВ); № 3153 від 14.11.2022 на суму 6600,00 грн (призначення платежу: оплата згідно договору № від 01.02.2021 у сумі 5500,00 грн. ПДВ - 20 % 1100,00 грн).

Доказів належного виконання грошового зобов`язання за вказаним Договором за період з березня 2022 року по червень 2022 р., ТОВ "Мантрейд" суду не подано.

Матеріали справи № 918/896/22 не містять доказів повернення майна шляхом складення акта приймання-передачі або доказів фактичного звільнення відповідачем орендованого приміщення.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22 первісний позов задоволено частково. Зобов`язано ТОВ "МАНТРЕЙД" звільнити нежитлове приміщення ІІ-го поверху, будинку 41 по вул. Відінська у м. Рівне (кімната № 33), загальною площею 50,0 м. кв. Стягнути з ТОВ "МАНТРЕЙД" на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" 2 481,00 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/603/23 набрало законної сили 30.05.2023.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями ЦК України та положеннями статей 283- 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У ч.ч.1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлено загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються приписами ЦК України щодо регулювання договору найму.

У ч. 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.05.2023 сторони (позивач та відповідач) підписали між собою Акт, у якому зафіксували:

1. Сторони погодили перенести момент фактичної передачі та підписання Акту приймання передачі орендованого нежитлового приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Віденська, 41, 2-й поверх загальною площею 50 кв.м. з 31 травня 2023 року на 02 червня 2023 року.

2. Сторони домовились про те, що за користування, а саме за звільнення орендарем нежитлового приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Віденська, 41, 2-й поверх загальною площею 50 кв.м. в термін з 31.05.2023 по 02.06.2023 - жодна плата не стягується.

Судом встановлено, що 31.05.2023 між сторонами ПАТ "Рівнебуд" та ТОВ "МАНТРЕЙД" було підписано Акт приймання-передачі. Згідно з даним актом уповноважені представники сторін за договором оренди № 50 від 01.02.2021, керуючись положеннями зазначеного Договору, склали цей Акт про наступне:

1. Відповідно до умов Договору оренди орендар передав, а орендодавець прийняв: склад нежитлове приміщення на 2 поверсі загальною площею 50 кв. м. за адресою: м. Рівне, вул. Віденська, 41.

2. З моменту фактичної передачі та підписання цього Акту право користування на об`єкт оренди переходить від орендаря до орендодавця.

3. Цей акт становить невід`ємну частину Договору оренди.

Суд виснує, що в матеріалах справи міститься документ, який беззаперечно підтверджує, що відповідач передав, а позивач прийняв нежитлове приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Віденська, 41, 2-й поверх загальною площею 50 кв.м., - а саме - Акт приймання-передачі від 31.05.2023, що є додатком до договору оренди нежитлового приміщення № 50 від 01.02.2021.

Доказів того, що означений Акт приймання-передачі від 31.05.2023, підписаний сторонами перед підписанням іншого акту - від 31.05.2023 про перенесення моменту фактичної передачі та підписання Акту приймання передачі орендованого нежитлового приміщення з 31.05.2023 на 02.06.2023, - позивачем не надано.

Водночас із обставин, які підтверджені матеріалами справи, вбачається, що позивач та відповідач узгоджували між собою перенесення моменту фактичної передачі та підписання Акту приймання передачі орендованого нежитлового приміщення з 31.05.2023 на 02.06.2023. Однак, як вбачається, після звільнення орендарем приміщення раніше аніж 02.06.2023 сторонами і було підписано Акт приймання-передачі від 31.05.2023.

Акт приймання-передачі від 31.05.2023 є чинним, не визнаний недійсним та не скасований, має юридичну силу та підтверджує факт передачі спірного приміщення з оренди. Звільнення приміщення 31.05.2023 та передання його за актом приймання-передачі від 31.05.2023 виключає необхідність у перепідписанні та складенні нового акту прийому-передачі між сторонами від 02.06.2023 або будь-якої іншої дати.

Відтак твердження позивача про те, що спірне приміщення не повернуте з оренди є таким, що не підтверджується матеріалами справи.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22 встановлено, що укладений між сторонами Договір оренди нежитлового приміщення припинив свою дію 27.09.2022 за вимогою орендодавця з урахуванням ст. 782 ЦК України.

Відповідно до п. 7.1. Договору, після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну оренди за актом передачі.

При цьому суд виснує, що твердження відповідача на те, що обов`язок повернення приміщення пов`язаний із прийняттям відповідного рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2023 у справі № 918/896/22 є безпідставним, позаяк ст. 785 ЦК України передбачено обов`язок орендаря негайно у разі припинення договору найму (оренди) повернути наймодавцеві річ.

Оскільки договір оренди від 01.02.2021 припинив свою дію 27.09.2023, відтак відповідно до п. 7.1. Договору орендар зобов`язаний був повернути приміщення з оренди не пізніше 30.09.2022.

Як встановлено судом, відповідач повернув позивачу приміщення 31.05.2023, а відтак ТОВ "МАНТРЕЙД" є таким, що прострочив виконання зобов`язання про повернення приміщення протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну оренди за актом передачі - із 01.10.2022 до 30.05.2023.

Згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК України, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки у цій справі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом ст. ст. 610- 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст. 610 ЦК України та ст. 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17, від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, а також у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1806/17.

Так, у рішенні від 25.04.2023 у справі № 918/896/22, яке набрало законної сили встановлено, що ПАТ "Рівнебуд" звернулося до ТОВ "Мантрейд" з листом № 69/01 від 23.09.2022 "Про припинення договору оренди" в якому зазначило про наявність заборгованості станом на 23.09.2022 за період березень - червень та серпень - вересень 2022 року у розмірі 35 700,00 грн та зважаючи на викладене, ПАТ "Рівнебуд" вимагало негайного погашення існуючої заборгованості та звільнити орендоване приміщення згідно вимог чинного законодавства України та положень договору. При цьому, у вказаному листі, повідомлено, що заборгованість за оренду плату за період березень - червень 2022 року (тобто за чотири місяці) становить 21600,00 грн.

Зібрані у справі № 918/896/22 докази беззаперечно свідчать про те, що ТОВ "Мантрейд" протягом дії Договору недобросовісно вносив орендну плату та про існування у певних періодах заборгованості протягом трьох місяців підряд.

З підстав викладеного, укладений між сторонами Договір оренди нежитлового приміщення припинив свою дію 27.09.2022 за вимогою орендодавця з урахуванням ст. 782 ЦК України.

Проте всупереч умовам Договору та закону, ТОВ "МАНТРЕЙД", який зобов`язаний був звільнити орендоване приміщення та передати його з оренди, не вчиняв жодних дій із повернення майна (а продовжував ним користуватися), хоча мав таку можливість і зобов`язаний був повернути приміщення. Відтак судом встановлено наявність у відповідача вини у формі умислу з несвоєчасного повернення орендованого майна за період, починаючи саме з 01.10.2022. Суд встановив обставини за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. Неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії відбулося лише з вини самого орендаря (відповідача), який не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений строк - до 30.09.2022, а продовжив користування орендованим майном.

Судом встановлено, що у п. 4.1. Договору № 50 оренди нежитлового приміщення від 01.02.2021 сторони узгодили між собою, що розмір орендної плати на місяць складає (з урахуванням ПДВ): 50,0 м2 х 132,0 грн = 6600,00 грн на місяць. в т.ч. ПДВ 1100,00 грн, який зазначається в Акті здачі - прийняття робіт (надання послуг) за відповідний період.

Відповідно до п. 11.3. Договору умови даного договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа.

Сторони не були обмежені правом в порядку 11.3. Договору укласти в письмовому вигляді додаткову угоду до Договору, яка могла б бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу збільшення розміру орендної плати із 01.01.2022.

Однак як вбачається із матеріалів справи, жодних додаткових угод чи додатків до Договору, які б свідчили про зміну розміру орендної плати із 01.01.2022 із 6 600 грн 00 коп. у бік збільшення до 7 200 грн 00 коп. позивач та відповідач не укладали.

Посилання позивача на акти виконаних робіт за січень-лютий 2022, травень-серпень 2022 та додаток до договору оренди приміщення від 01.03.2022, які ніби-то свідчать про те, що сторони дійшли згоди про збільшення орендної плати до 7 200 грн 00 коп. у даному випадку судом не приймаються, оскільки не є тими документами, що свідчать про дотримання сторонами механізму збільшення орендної плати за механізмом, передбаченим Договором.

Суд констатує про відсутність підстав вважати, що у спірний період (з 01.10.2022 до 30.05.2023) неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення слід обраховувати із суми орендної плати, відмінної аніж та, що передбачена у п. 4.1. Договору - 6600,00 грн на місяць.

Із матеріалів справи вбачається, що у період 01.01.2022 по 26.05.2023 ТОВ "МАНТРЕЙД" сплачено для ПАТ "Рівнебуд" 106 200 грн 00 коп.

Суд здійснив перевірку розрахунку заявленої позивачем до стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування відповідачем приміщенням за час прострочення повернення об`єкта з оренди та дійшов висновку про те, що обґрунтований розрахунок неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення з 01.10.2022 до 30.05.2023 становить 57 060 грн 00 коп.

Щодо вимоги відповідача про зменшення розміру неустойки на 90 % від загальної суми, суд виснує наступне.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На відміну від неустойки, як способу забезпечення зобов`язання, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України.

Неустойка має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2021 у справі N 904/4472/20).

У чинному законодавстві відсутній правовий механізм зменшення неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 924/599/19.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 в справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Щодо інших доказів, доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Окремо суд зазначає, що спірні правовідносини сторін щодо невід`ємних поліпшень не є предметом даного спору, а відтак суд не бере до уваги доводи, аргументи та докази, що надані сторонами з даного приводу.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 57 060 грн 00 коп. неустойки.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 46 260 грн 00 коп. неустойки - господарський суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог є стягнення з відповідача 103 320 грн 00 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 103 320 грн 00 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 684 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № 334 від 19.06.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 57 060 грн 00 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 1482 грн 28 коп., який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 1 201 грн 72 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" про стягнення неустойки у розмірі 103 320 грн 00 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" (вул. Центральна, 19, корп. 1, с. Вересневе, 35397, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" (вул. С. Бандери, 41, м. Рівне, 33014, ) 57 060 (п`ятдесят сім тисяч шістдесят) грн 00 коп. неустойки.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 46 260 грн 00 коп. неустойки - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНТРЕЙД" (вул. Центральна, 19, корп. 1, с. Вересневе, 35397, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" (вул. С. Бандери, 41, м. Рівне, 33014, ) 1 482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 28 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "21" серпня 2023 року.

Суддя Романюк Ю.Г.