ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м.Дніпро Справа № 908/2561/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

представники сторін:

від відповідача: Кузнецов Ілля Сергійович, представник ТОВ "МІК"

від позивача: Шевцова Тамара Миколаївна, представник AT «Укртранснафта»

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2023 року у справі №908/2561/22

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", 01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А

про стягнення 152 811,08 грн та зобов`язання вчинити заміну товару,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про зобов`язання відповідача здійснити заміну товару, поставленого ним на виконання договору поставки від 24.12.2021 року № 23-01/149-21 за видатковими накладними від 16.05.2022 року № РН-05/16/02 та від 16.05.2022 року № РН-05/16/01 (спідня білизна (білизна натільна зимова на 2022 рік - білизна натільна зимова для працівників нафтопродуктопроводу), в кількості 846 одиниць, на ідентичний товар належної якості, та про стягнення штрафних санкцій у розмірі 152 811,08 грн., а саме: 65 901,30 грн. штрафу за поставку товару неналежної якості, 40 778,87 грн. пені та 46 130,91 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2023 року у справі №908/2561/22 задоволено позовні вимоги та зобов`язано відповідача здійснити заміну товару (спідня білизна (білизна натільна зимова на 2022 рік, білизна натільна зимова для працівників нафтопродуктопроводу), поставленого Акціонерному товариству «Укртранснафта» згідно з видатковими накладними від 16.05.2022 року №РН-05/16/02 та від 16.05.2022 року №РН-05/16/01, в кількості 846 одиниць, за договором поставки від 24.12.2021 року №23-01/149-21 на ідентичний товар належної якості.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А, ) на користь Акціонерного товариства «Укртранснафта» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2, ) штраф за поставку товару неналежної якості у розмірі 65 901,30 грн., пеню у розмірі 40 778,87 грн., штраф у розмірі 46 130,91 грн., судовий збір у розмірі 4 962,00 грн.

Посилаючись на відповідні норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України суд зазначив, що у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Суд вказав, що наданим позивачем доказом- протоколом випробувань №0280/00138-ЛП/22, проведеним ДП «Укрметртестстандарт», встановлено, що товар, який було поставлено відповідачем позивачу за договором №23-01/149-21 від 24.12.2021 року, не відповідає характеристикам, які визначені сторонами в додатку №2 до зазначеного договору.

На вимогу позивача за вих. №04-03/11/3923-22 від 25.07.2022 року щодо заміни товару на товар належної якості відповідач заперечив проти заміни товару, посилаючись на порушення позивачем Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7 від 25.04.1966 року (відібрання зразків без присутності представника постачальника).

Такі обґрунтування відповідача суд вважав безпідставними, оскільки п. 14.8. договору сторонами обумовлено, що на правовідносини сторін за договором не розповсюджується дія Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та якістю, затверджених постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року №П-6 та від 25.04.1966 року №П-7 відповідно.

Крім того, суд послався на те, що позивачем було запрошено представника відповідача для проведення відбору зразків товару, які будуть направлені на випробування, однак відповідач не прибув на запрошення.

Також, судом прийнято до уваги те, що умовами договору не визначено порядку проведення відбору зразків для проведення перевірки.

Посилаючись на правильність проведених позивачем розрахунків штрафних санкцій, наявність підстав для їх застосування, суд дійшов висновку про доведеність позову та необхідність його задоволення повністю.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване ним рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не прийняв до уваги доводи відповідача, неправильно застосував норми матеріального права, а також невірно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що:

- позивач засобами електронного зв`язку направив відповідачу повідомлення про відмову від договору поставки від 24.12.2021 року № 23-01/149-21.

- зі змісту повідомлення слідує, що керуючись підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 і пунктом 7.6 договору АТ «Укртранснафта» повідомляє ТОВ «МІК» про відмову від договору поставки від 24.12.2021 року № 23-01/149-21 в односторонньому порядку, просить його вважати виконаним на суму 271 566,00 грн. з ПДВ (20 %) та розірваним з 30 грудня 2022 року;

- враховуючи, що позивач заявив про розірвання вищевказаного договору, його строк закінчився, і тому зобов`язання відповідача по вже розірваному договору є також припиненими;

- позивач просить суд про захист ніби-то порушеного права, яке у нього відсутнє з урахуванням факту припинення договору, тому позовна вимога про зобов`язання здійснити заміну товару не підлягає задоволенню.

Також скаржник вказує, що суд неналежним чином оцінив доводи відповідача про те, що позивачем при прийнятті товару не дотримано вимоги Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю ( Інструкція П-7), невірно застосував положення ч.1 ст.687 Цивільного кодексу України.

Зазначає на порушення судом першої інстанції ст. 617 Цивільного кодексу України та про наявність форс-мажорних обставин, які, на його думку є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасну поставку, і які не враховані судом при ухваленні рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта, вважає висновки суду першої інстанції законними та обгрунтованими. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З наданих до матеріалів справи доказів колегією суддів встановлено наступне:

24.12.2021 року між АТ «Укртранснафта» (покупець) та ТОВ «МІК» (постачальник) укладено договір поставки №23-01/149-21 (далі договір).

Згідно п. 1.1 договору сторони погодили, що на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення спрощених закупівель АТ «Укртранснафта» у м. Києві від 16.12.2021 року №7078/4) постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки спідню білизну (код 18310000-5 за ДК 021:2015) (UA-2021-11-24-011359-а) (білизна натільна зимова на 2022 рік білизна натільна зимова для працівників нафтопроводу) (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

Загальна сума договору становить 659 013,00 грн., у т.ч ПДВ (20%) 109 835,50 грн. (п. 3.2. договору).

Умови поставки визначені розділом 5 договору, зокрема:

5.1. Умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів « 1НКОТЕРМС-2020», місце, умови та строки поставки визначаються в специфікації до даного договору.

5.2. Постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені специфікацією, на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору (в т.ч. на кожну частину/партію товару).

5.3. Постачальник зобов`язаний щоразу за 5 (п`ять) календарних днів до дати поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару), письмово сповістити покупця про дату та час надходження товару в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника, та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття товару.

5.5. Приймання товару покупцем (в т.ч. кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)).

5.6. Складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається сторонами істотною умовою цього договору згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України.

5.8. Покупець протягом 3 (трьох) робочих днів з дати надходження товару (в т.ч. кожної частини/партії товару) за місцем поставки товару перевіряє відповідність товару умовам договору та перевіряє достовірність даних, наведених в електронному первинному документі (видатковій накладній), та:

5.8.1. За відсутності заперечень щодо відповідності товару умовам договору та відомостям, наведеним в електронному первинному документі (видатковій накладній), уповноважений представник покупця з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB накладає на електронний первинний документ (видаткову накладну) електронний підпис;

5.8.2. За наявності заперечень щодо відповідності товару умовам договору та/або відомостям, наведеним в електронному первинному документі (видатковій накладній), уповноважений представник покупця з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB відхиляє електронний первинний документ (видаткову накладну), а також протягом 3 (трьох) робочих днів направляє постачальнику мотивоване заперечення проти такого підписання (далі - мотивоване заперечення).

5.9.У мотивованому запереченні покупець письмово повідомляє постачальника про недоліки (в т.ч. щодо відхилень від вимог щодо кількості та/або якості та/або комплектності товару (в т.ч. кожної частини/партії товару)). У цьому випадку складається акт виявлених недоліків товару, в якому, крім в якому, крім виявлених недоліків, зазначаються строки їх усунення постачальником. Постачальник зобов`язаний усунути недоліки за власний рахунок у строки, зазначені в акті виявлених недоліків товару. …

5.21. У випадку передачі постачальником товару неналежної якості, покупець має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від постачальника за своїм вибором: 1) безоплатного усунення недоліків товару; 2) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

5.22. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявились неодноразово чи з`явились знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитись від цього договору в порядку, передбаченому договором, а у разі сплачених покупцем коштів вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у випадку поставки некомплектного товару або товару неналежної якості (товар, який має приховані недоліки), постачальник зобов`язаний у термін не пізніше 20 робочих днів з дати відмови покупця від товару або в інший, обумовлений сторонами строк замінити товар на ідентичний належної якості та/або комплектації. При цьому, постачальник несе витрати з заміни та доставки товару самостійно.

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Пунктом 11.2.1 сторони визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язань за цим договором, в т.ч. вимог пункту 5.26, покупець має право відмовитися від договору в односторонньому порядку шляхом направлення постачальнику повідомлення про таку відмову.

Сторонами підписано специфікацію до договору, відповідно до якої товар на загальну суму 659 013,00 грн. має бути поставлений протягом 60 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від покупця. Гарантія 12 місяців з дати поставки товару.

На виконання умов договору позивачем було надіслано відповідачу заявку за вих. №23-00/6/113-22 від 11.01.2022 року про готовність до виконання договору, за якою надано згоду на поставку товару за договором.

Заявку отримано відповідачем 17.01.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до видаткових накладних №РН-05/16/01 від 16.05.2022 року на суму 191 637,00 грн. та №РН-05/16/02 від 16.05.2022 року на суму 79 929,00 грн., відповідачем поставлено товар на загальну суму 271 566,00 грн. Видаткові накладні підписано позивачем 20.05.2022 року та 19.05.2022 року відповідно.

Листом за вих. №002 від 12.05.2022 року відповідач підтвердив свої гарантійні зобов`язання за договором поставки №23-01/149-21 від 24.12.2021 року.

Платіжними дорученнями № від 27.05.2022 року на суму 79 929,00 грн. та № від 30.05.2022 року на суму 191 637,00 грн. позивачем оплачено отриманий товар.

Предметом даного спору є вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити гарантійну заміну отриманого товару, вимога про стягнення штрафу за поставку товару неналежної якості, а також вимога про стягнення штрафу та пені за порушення відповідачем строків поставки товару.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1, 3 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України (далі - ГК України) якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу (ч.1 ст.676 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 680 ЦК України якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

В Додатку 32 до договору №23-01/149-21 сторонами було визначено технічні, якісні та кількісні характеристики товару.

В специфікації до договору строк гарантії визначено - 12 місяців з дати поставки товару.

Отже:

- пункт 7.2 договору визначає, що у випадку поставки некомплектного товару або товару неналежної якості (товар, який має приховані недоліки), постачальник зобов`язаний у термін не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів з дати відмови покупця від товару або в інший, обумовлений сторонами, строк, замінити товар на ідентичний належної якості та/або комплектації;

- позивач, керуючись п. 5.22 договору в межах строку дії договору звернувся до відповідача з вимогою щодо заміни товару неналежної якості, але отримав відмову;

- відповідач не дотримався 20-денного строку, визначеного пунктом 7.2 договору, передбаченого для здійснення заміни товару, чим допустив порушення його умов.

Гарантійні зобов`язання відповідача на товар підтверджуються (встановлені):

- листом відповідача від 15.05.2022 №002 (відповідач засвідчив, що гарантійні зобов`язання становлять 12 (дванадцять) місяців з дати поставки товару);

- специфікацією, що є додатком №1 до договору (гарантія: 12 (дванадцять) місяців з дати поставки товару);

- пунктом 9 додатку 2 до договору (постачальник гарантує відповідність якості комплектів білизни натільної зимової цим технічним вимогам при дотриманні умов транспортування, зберігання та експлуатації протягом одного року з дати випуску продукції та не менше дванадцяти місяців з дати початку експлуатації).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Встановлено, що листом за вих. №21-00/10/3065-22 від 23.06.2022 року позивач запропонував відповідачу забезпечити участь представників ТОВ «МІК» 24.06.2022 року у проведенні спільного огляду прийнятої продукції.

Листом за вих. №002 від 23.06.2022 року відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з воєнними діями та враховуючи велику відстань між містом Запоріжжя та с. Смільне, Бродівська ТГ, Золочівський район Львівської області, він фізично не встигає направити 24.06.2022 року свого представника.

Суд обґрунтовано послався на те, що передача товару неналежної якості підтверджена відповідними доказами.

Так, листом за вих. №21-00/10/3113-22 від 28.06.2022 року позивач звернувся до ДП «Укрметртестстандарт» щодо проведення випробувань, зокрема, білизни натільної зимової, виробник ТОВ «МІК».

Протоколом випробувань №0280/00138-ЛП/22 від 15.007.2022 року було встановлено невідповідність товару заявленим показникам. Згідно з договором позивачу мало бути поставлено товар основне полотно якого мало бути IV типу, склад становити 100% бавовна, щільність 230 г/м2, а поставлено фактично згідно випробування склад тканини наступний: 53,1% бавовна, 46,9% поліестер, щільність 182 г/м2 .

У зв`язку з виявленими недоліками отриманого товару позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №04-03/11/3923-22 від 25.07.2022 року щодо заміни товару, поставленого за видатковими накладними №РН-05/16/02 на суму 79 929,00 грн. та №РН-05/16/02 на суму 191 637,00 грн. протягом 20 днів з дня отримання цієї вимоги.

Листом за вих. №003 від 29.07.2022 року відповідач повідомив позивача про те, що позивачем зразки продукції для направлення в лабораторію на перевірку були відібрані без додержання вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7 від 25.04.1966 року. Враховуючи, що зразки продукції були відібрані без присутності представника ТОВ «МІК», претензія щодо заміни товару задоволенню не підлягає.

В подальшому, позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про відмову від договору поставки від 24.12.2021 року №23-01/149-21, в якому зазначено, що на підставі п. 7.6. договору позивач відмовляється від договору в односторонньому порядку та просить вважати виконаним договір на суму 271 566,00 грн. та розірваним з 30.12.2022 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (9далі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На спростування твердження відповідача про необґрунтованість вимог позивача щодо заміни товару у зв`язку із розірванням договору колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства жодним чином не пов`язують строк дії гарантійних зобов`язань продавця із строком дії договору. У зв`язку з цим твердження відповідача є таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Отже, вимога позивача про здійснення відповідачем заміни товару неналежної якості на ідентичний товар належної якості, є законною та обґрунтованою, передбачена не тільки умовами договору, але і нормами чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно п.7.3 договору сторони передбачили, що у разі, якщо постачальник не здійснить заміну товару на ідентичний належної якості та/або комплектації, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми, визначеної у пункті 3.2 договору.

Згідно вказаного пункту договору загальна сума договору становить 659 013,00 грн., у т.ч ПДВ (20%) 109 835,50 грн.

Отже, штраф нарахований позивачем обґрунтовано, вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити заміну товару також підтверджена умовами договору, вимогами закону та обставинами справи.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного відповідачем рішення правомірно прийшов до висновку, що посилання відповідача на недодержання позивачем Інструкції №П-7, як на підставу для залишення без задоволення позовної вимоги, є необгрунтованими та безпідставними.

Позивач та відповідач у пункті 14.8 договору погодили, що на правовідносини сторін за договором не розповсюджується дія Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та за якістю, затверджених постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та від 25.04.1966 № П-7 відповідно.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відтак, сторони договору в момент його підписання обопільно погодили, що на правовідносини сторін при виконанні умов договору не розповсюджується дія вищевказаної Інструкції. Умови приймання товару за договором визначені сторонами у договорі.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції та наведення підтвердження можливості застосування Інструкції №П-7 посилається лише на положення ч.1 ст. 687 ЦК України, в якій визначено, що: «перевірка додержання продавцем умов договору купівлі- продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства».

Договором, укладеним сторонами чітко визначені положення щодо кількості, якості, гарантії товару (розділ 2 договору), умови поставки, приймання, перевірки якості та кількості товару (розділ 5 договору).

Крім того, визначальним є та обставина, що предметом даного спору є питання виконання відповідачем гарантійних зобов`язань, що виключає дослідження питання щодо встановлення якості товару при його прийманні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги та відхилено посилання відповідача на неможливість своєчасного виконання умов договору щодо поставки товару через настання форс-мажорних обставин.

Встановлено судом, що листом за вих. №22.03.28_002 від 28.03.2022 року відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за договором через настання форс-мажорних обставин.

Відповідно до пункту 9.1 договору сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим договором порядку.

В той же час, відповідно до п. 9.4. договору, сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно, із застосуванням технічних засобів миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта), письмово повідомити іншу сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов`язань за договором.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (п. 9.5. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, лист про неможливість виконання договору через форс-мажорні обставини був надісланий відповідачем на адресу позивача через місяць після настання таких форс-мажорних обставин та через 10 днів після закінчення строку виконання зобов`язання зобовязання (18.03.2022 року). Тобто, відповідачем не дотримано строків повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що за умовами п. 9.5. договору позбавляє його права посилатися на таку обставину як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов 'язань.

Позивач не заперечує факту отримання відповідного листа, однак, відповідний лист не є належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки враховуючи наступне:

- всупереч вимогам пункту 9.4 договору лист відповідача від 28.03.2022 року №22.03.28_002 направлений позивачу більше ніж через місяць після введення на території України військового стану та через 10 днів після допущеного відповідачем порушення строків поставки;

- в порушення вимог пункту 9.4 договору відповідач у вищевказаному листі не вказав, яким чином військова агресія російської федерації вплинула на неможливість виконання ним зобов`язань за договором.

Листом вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув гнуту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у свої постанові від 19.08.2022 року по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово- промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс- мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01.06.2021 року у справі № 910/9258/20, зазначивши, що статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово - промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач своєчасно не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, що позбавляє його права в подальшому посилатись на них згідно з п.9.5 договору, та не надав належних та допустимих, у розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України доказів існування обґрунтованого причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану та неможливістю виконання ТОВ «МІК» своїх зобов`язань за договором. У зв`язку з чим, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки товару.

Щодо законності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення неустойки колегія суддів звертає увагу на наступне:

Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у зменшенні розміру неустойки прийнято до уваги, що:

- відповідачем не виконано умови договору щодо поставки певного обсягу товару, відповідно позивач не отримав товар, на який розраховував укладаючи договір;

- поставлена партія товару не відповідала умовам договору щодо якості такого товару і відповідачем, в порушення умов договору заміна такого товару не здійснена до теперішнього часу;

- крім того, невиконання відповідачем договорів у строк є непоодиноким випадком;

- посилання відповідача на значну кількість укладених договорів, що унеможливило своєчасне виконання зобов`язання перед позивачем, є безпідставним.

Так, дійсно, за приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені') таким наслідкам, поведінки винної особи їв тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру неустойки зазначав наступні підстави для зменшення неустойки:

- виробництво текстильних виробів для Збройних Сил України;

- втрата майна ТОВ «МІК» у зв`язку із збройної агресією російської федерації;

- прострочення поставки має винятковий характер та зобов`язання виконано на 100%;

- значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків позивача;

- добросовісна поведінка відповідача;

- фінансовий стан відповідача є незадовільним.

Однак, відповідні обставини, не відповідають дійсним обставинам, а частина з них взагалі не є підставою для зменшення розміру неустойки, як то передбачено ч.З с.551 ЦК України та ст.233 ГК України.

Вище зазначено, що вказаними нормами чітко передбачені обставини, які можуть бути взяті судом до уваги при вирішенні питання щодо зменшення неустойки, а саме:

- ступінь виконання зобов`язання боржником;

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;

- не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу;

- чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу;

- причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання;

- невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару та штрафу за поставку товару неналежної якості.

Відповідач допустив прострочку поставки товару на 61 календарний день. В подальшому було встановлено, що відповідний товар був неналежної якості.

У відзиві на позов відповідач заперечував взагалі факт прострочення поставки товару, посилаючись на форс-мажорні обставини, однак в обґрунтування цих обставин не надав жодних належних доказів, та заявив клопотання про зменшення їх розміру.

Позивач зазначає, що відповідач і наразі не виконав вимоги позивача щодо заміни товару, який не відповідає умовам договору, відтак зобов`язання відповідача щодо поставки товару належної якості залишається не виконаним.

Згідно з умовами договору відповідач був зобов`язаний поставити 2053 комплектів спідньої білизни загальною вартістю 659 013,00 грн.

На виконання умов договору відповідач поставив тільки 846 комплектів спідньої білизни загальною вартістю 271 566,00 грн. Відповідний товар був оплачений позивачем в повному обсязі. Товар у кількості 1207 комплектів та вартістю 387 447,00 грн. взагалі не був поставлений відповідачем.

Відтак, твердження про 100% виконання відповідачем зобов`язань за договором є безпідставним.?

Враховуючи, що відповідач поставив позивачу товар неналежної якості, відмовив у його заміні, що призвело до необхідності вирішення спірного питання в судовому порядку, сплати судового збору, позивачу завдано реальних збитків у розмірі не меншому вартості поставленого неякісного товару (271 566,00 грн.).?

Відтак, твердження відповідача про неспівмірність розміру неустойки із завданими збитками є необґрунтованим.

У зв`язку із вищевикладеним колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру неустойки, на підставі належних та допустимих доказів, за їх вірної юридичної оцінки лдійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Під час апеляційного перегляду справи апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2023 року у справі №908/2561/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано суддями Верхогляд Т.А. та Чус О.В. 11.08.2023 року, суддею Парусніковим Ю.Б. у зв`язку з його відрядженням в період з 10 по 11 серпня 2023 року, підписано 14.08.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.В. Чус

Суддя Ю.Б. Парусніков