РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2023Справа № 910/8978/23

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест" (Україна, 85325, Донецька обл., Покровський р-н, с. Рівне, вул. Шопена, буд. 1 А; ідентифікаційний код: 34626750)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (Україна, 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22; ідентифікаційний код: 30968986)

про стягнення 735 388,24 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "АПК-Інвест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" про стягнення 735 388,24 грн, з яких 693 620,00 грн страхового відшкодування, 10 612,39 грн пені, 22 433,34 грн інфляційних втрат та 8 722,51 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1617497.210 від 25.05.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

20.06.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

При цьому, частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частинами 2, 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті; при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є стягнення 735 388,24 грн, відтак ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим справа може розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У поданій до суду заяві про здійснення розгляду справи в загальному позовному провадженні позивач не навів суду жодного належного обґрунтування в чому полягають особливості предмету доказування у справі та необхідності призначення судом підготовчого засідання для виконання завдання господарського судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про здійснення розгляду справи в загальному позовному провадженні.

22.06.2023 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про визнання позову, відповідно до якої він визнає наявність невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем, однак вказує, що таке невиконання відбулось не з його вини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 та ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частинами 2, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Про визнання позову відповідач зазначив у письмовій заяві, підписаній представником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" - адвокатом Лук`янчуком А.В., який діє за довіреністю № 147 від 12.12.2022 із правом, зокрема, визнання позовних вимог.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що правові наслідки - ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням відповідачу відомі та зрозумілі й визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а відтак суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і ухвалити судове рішення з урахуванням такого визнання.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2022 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа страхування" (страховик) та Приватним акціонерним товариством "АПК-Інвест" (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (для парків ТЗ)№ 046.1617497.210 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зазначеними у Додатку № 2 до цього Договору.

У подальшому сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 11.07.2022, № 2 від 22.08.2022, № 3 від 06.10.2022, № 4 від 12.10.2022 та № 5 від 04.11.2022 до Договору, якими вносились зміни до переліку застрахованих транспортних засобів, розмірів страхових платежів, періодів та строків сплати.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору до переліку застрахованих транспортних засобів включено, зокрема автомобіль "КамАЗ 65116-020", реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначено страхові суми, ризики, суму франшизи, розмір страхового платежу тощо.

Згідно з пунктом 3.2 частини ІІ Договору страховик в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з компенсацією за втрату або за відновлювальний ремонт ТЗ/ДО, шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов Договору.

У підп. а) пункту 7 частини І Договору до страхових ризиків включено дорожньо-транспортну пригоду. Для даного ризику встановлено франшизу в розмірі 0,00% страхової суми.

Підп. 12.2.3 пункту 12.2 частини ІІ Договору передбачено обов`язок страхувальника при настанні страхового випадку надати страховику документи з передбачених розділом 14 параграфу 1 частини ІІ Договору, що стосуються страхового випадку та його наслідків.

З наведеним кореспондується припис пункту 15.1 частини ІІ Договору, згідно з яким після одержання всіх необхідних документів рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 10-ти робочих днів з дати отримання останнього документа.

Відповідно до пункту 15.4 частини ІІ Договору виплата страхового відшкодування, за виключенням випадку за ризиком НЗ, здійснюється протягом 7-ми робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату. Таке рішення оформлюється страховим актом.

Пунктом 20.1 частини ІІ Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу.

За змістом пунктів 20.2, 20.3 частини ІІ Договору у випадку виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), якщо будь-яка із таких обставин безпосередньо вплинула на належне виконання стороною обов`язків в строки, встановлені в Договорі, сторона, для якої настали ці обставини, не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання такого зобов`язання. При цьому строк виконання таких зобов`язань відкладається на час дії таких обставин. Сторона, для якої настала неможливість виконання зобов`язань, повинна відразу, але не пізніше 7-ми календарних днів з моменту настання, в письмовій формі повідомити іншу сторону про обставини, можливий строк дії і закінчення вищевказаних обставин. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) повинні бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати.

05.12.2022 об 11 год. 20 хв. по вул. Шосейна, 74 в м. Мирноград Донецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КамАЗ 65116-020", реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія позивача - ОСОБА_1

06.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , щоб уникнути лобового зіткнення з автомобілем, що їхав назустріч, виконав дуже різкий поворот, що призвело до того, що автомобіль перевернувся і завалився на правий бік.

На замовлення відповідача, 22.12.2022 суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем Цурпаленко Є.В. було складено Звіт № 125364 про оцінку колісного транспортного засобу "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) визначено в розмірі 329 021,48 грн.

Згідно з наявним у матеріалах справи рахунком ремонтної організації (фізичної особи - підприємця Лавренюка О.Б.) № SC від 07.02.2023, вартість ремонту напівпричепа "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 867 025,00 грн.

У подальшому сторонами було укладено Угоду про виплату страхового відшкодування № 1626.206.22.05, відповідно до умов якої вони вирішили, що сума страхового відшкодування за страховою подією, що мала місце 05.12.2022 за участі напівпричепа "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був пошкоджений внаслідок події від 05.12.2022, складає 693 620,00 грн; виплата страхового відшкодування буде здійснена шляхом перерахування кошів на рахунок позивача в строк у відповідності до умов Договору, з моменту підписання сторонами цієї угоди.

Однак, як зазначає позивач, він отримав від відповідача лист № 1626.206.22.05-001480.04 від 21.04.2023, у якому останній повідомив, що внаслідок обмежень, запроваджених постановою Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" видаткові операції відповідача не здійснюються обслуговуючими банками. Також у цьому листі зазначено, що наведені обставини відповідно до розділу 20 частини ІІ Договору є обставинами непереборної сили.

З огляду на те, що відповідач не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 693 620,00 грн страхового відшкодування, 10 612,39 грн пені, 22 433,34 грн інфляційних втрат та 8 722,51 грн 3% річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі статтею 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

В матеріалах справи відсутній страховий акт, складений відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача про настання страхового випадку, що стався 05.12.2022 за участі транспортних засобів "КамАЗ 65116-020", реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Водночас, відповідно до статті 990 Цивільного кодексу України та ст. 25 Закону України "Про страхування" страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком, тобто є одностороннім актом страховика.

Відтак відсутність страхового акту не може бути підставою для відтермінування чи звільнення відповідача від обов`язку здійснення страхової виплати.

Більше того, пунктом 15.1 частини ІІ Договору передбачено лише два варіанти дій відповідача у випадку отримання від позивача документів, що стосуються страхового випадку, а саме прийняти рішення про виплату страхового відшкодування (у формі страхового акту) або рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було відмовлено у виплаті позивачу страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 05.12.2022.

Натомість суд встановив, що сторонами укладено Угоду про виплату страхового відшкодування № 1626.206.22.05, відповідно до умов якої сторони вирішили, що сума страхового відшкодування за страховою подією, що мала місце 05.12.2022 за участі напівпричепа "Pezzaioli SBA 63", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був пошкоджений внаслідок події від 05.12.2022, складає 693 620,00 грн; виплата страхового відшкодування буде здійснена шляхом перерахування кошів на рахунок позивача в строк у відповідності до умов Договору з моменту підписання сторонами цієї угоди.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак, виходячи з умов Угоди про виплату страхового відшкодування №1626.206.22.05, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 05.12.2022 за участю застрахованого транспортного засобу, була визнана відповідачем страховим випадком та по ній було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в строк, визначений у Договорі з моменту підписання сторонами цієї Угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 15.1 частини ІІ Договору після одержання всіх необхідних документів рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 10-ти робочих днів з дати отримання останнього документа.

Виплата страхового відшкодування, за виключенням випадку за ризиком НЗ, здійснюється протягом 7-ми робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату (пункт 15.4 частини ІІ Договору).

Відтак суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати страхового відшкодування відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 693 620,00 грн визнається судом обґрунтованою.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Листом № 1626.206.22.05-001480.04 від 21.04.2023 відповідач повідомив позивача про вплив обставин непереборної сили, що викликані обмеженнями, запровадженими постановою Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", внаслідок яких видаткові операції відповідача не здійснюються обслуговуючими банками.

В пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням, наведеним у пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Суд відзначає, що постанова Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" набула чинності з дня її прийняття, тобто на момент укладення Договору відповідач знав про її існування та був обізнаний із наявністю обмежень у здійсненні видаткових операції з огляду на те, що він є юридичною особою, кінцевим бенефіціарним власником якого є резидент Російської Федерації, а відтак факт наявності таких обмежень у спірних правовідносинах не свідчить про їх непередбачуваність.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ч. 1 ст. 992 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 20.1 частини ІІ Договору за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу.

Оскільки неналежне виконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі пункту 20.1 частини ІІ Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Однак позивач при розрахунку пені не врахував, що останнім днем строку для прийняття відповідачем рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування було 20.12.2022, відповідно останнім (сьомим) робочим днем для виплати страхового відшкодування було 29.12.2022, а відтак днем, з якого зобов`язання відповідача стало простроченим, є 30.12.2022.

За підрахунком суду, здійсненим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є пеня в розмірі 10 543,02 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Описана вище помилка вплинула також і на правильність розрахунку 3% річних. За підрахунком суду, розмір 3% річних за час прострочення становить 8 665,50 грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 6 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 693 620,00 грн страхового відшкодування, 10 543,02 грн пені, 22 433,34 грн інфляційних втрат та 8 665,50 грн 3% річних.

За змістом ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином позивачеві підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 4194 від 31.05.2023, що становить 5 515,41 грн.

Інша частина сплаченого судового збору в розмірі 5 515,41 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 514,46 грн, а в сумі 0,95 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 130, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (Україна, 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22; ідентифікаційний код: 30968986) на користь Приватного акціонерного товариства "АПК-Інвест" (Україна, 85325, Донецька обл., Покровський р-н, с. Рівне, вул. Шопена, буд. 1 А; ідентифікаційний код: 34626750) страхове відшкодування в розмірі 693 620 (шістсот дев`яносто три тисячі шістсот двадцять) грн 00 коп., пеню в розмірі 10 543 (десять тисяч п`ятсот сорок три) грн 02 коп., інфляційні втрати в розмірі 22 433 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять три) грн 34 коп., 3% річних в розмірі 8 665 (вісім тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 514 (п`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 46 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Приватному акціонерному товариству "АПК-Інвест" (Україна, 85325, Донецька обл., Покровський р-н, с. Рівне, вул. Шопена, буд. 1 А; ідентифікаційний код: 34626750) з Державного бюджету України 50% судового збору в сумі 5 515 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн 41 коп., сплаченого на підставі платіжного доручення № 4194 від 31.05.2023, оригінал якого залишається у матеріалах справи № 910/8978/23.

5. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 0,95 грн покласти на позивача.

6. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.08.2023

Суддя О.В. Нечай