ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023м. ДніпроСправа № 904/2659/23
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Кисельов Б.В;

від відповідача: Житніков А.І.;

дослідивши матеріали справи №904/2659/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРХІМПРОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСЛІТ"

про стягнення основного боргу,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРХІМПРОМ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСЛІТ" (далі - відповідач) про стягнення 1.269.952,16 грн, з яких 1.016.520,00 грн передоплати, 34.673,08 грн трьох процентів річних та 218.759,08 грн інфляційних втрат.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2659/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2023.

Ухвалою від 29.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 27.06.2023.

Через відділ документального забезпечення 26.06.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості сторонам досягти згоди про врегулювання спору мирним шляхом. Також відповідач зазначив, що у разі недосягнення домовленості про врегулювання спору в найближчий термін, відзив на позов буде подано заздалегідь до початку наступного судового засідання.

В судовому засіданні 27.06.2023 представник позивач надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, та повідомив, що йому не відомо щодо переговорів щодо мирного врегулювання спору у цій справі.

Ухвалою від 27.06.2023 підготовче засідання відкладено до 11.07.2023.

Через відділ документального забезпечення 06.07.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості сторонам досягти згоди про врегулювання спору мирним шляхом. Судом було відхилено клопотання відповідача, оскільки таке клопотання вже заявлялось раніше, та підтвердження з боку позивача щодо можливості врегулювання спору мирним шляхом не має.

В судовому засіданні 11.07.2023 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, та повідомив, що йому не відомо щодо переговорів щодо мирного врегулювання спору у цій справі.

Ухвалою від 11.07.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 26.07.2023.

Ухвалу від 29.05.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач отримав 08.06.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу господарського суду 16.06.2023 (арк. 29, том 1).

Відповідачу(ам) в ухвалі від 29.05.2023 встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач(і) має(ють) право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України, власні заяви чи клопотання, подання яких передбачене положеннями ГПК України, (у разі наявності), а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ГПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду копія відзиву та доданих до нього документів, в т.ч. заяв чи клопотань, відповідач(і) зобов`язаний(і) надіслати іншим учасникам справи, докази чого надати суду разом з відзивом (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

Крім цього, відповідачу(ам) роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем(ами) відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Отже, строк для подачі відзиву тривав до 21.06.2023.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 ГПК України).

Через відділ документального забезпечення 26.06.2023 від відповідача надійшло клопотання, у якому відповідач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Розторгнафта».

У клопотанні від 26.06.2023 відповідач стверджує, що відповідно до специфікації №7 до договору поставки № 11/2019/6 від 26.09.2019 відповідач повинен був поставити позивачу товар зі складу, розташованого в Запорізькій області, Михайлівський р-н, смт Пришиб, вул. Заводська. Відповідачем укладений договір №3 від 01.02.2017 року з ТОВ «Розторгнафта» на зберігання зазначеного товару. Резервуари зберігання розташовані, зокрема, за адресами: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Будівельна, 15; Запорізька область, смт. Пришиб, вул. Заводська, 1; Запорізька область, смт. Залізничне, вул. Матросова, 32; знаходяться на територіях, на яких проводяться бойові дії та/або тимчасово окуповані російськими військами, що унеможливлює ведення господарської діяльності на зазначених об`єктах.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що рішення у справі вплине на права ТОВ «Розторгнафта».

У судовому засіданні 26.07.2023 оголошено перерву до 10.08.2023.

09.08.2023 через систему «Електроний суд» від позивача надійшли заперечення проти клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, мотивовані тим, що відповідачем пропущено строк для подання такого клопотання.

У судовому засіданні 10.08.2023 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи у зв`язку тим, що:

- рішення суду у даній справі не стосується прав та обов`язків ТОВ «Розторгнафта», оскільки суд в межах розгляду справи №904/2659/23 не може зробити (та не робить) будь-яких висновків про права, інтереси та (або) обов`язки контрагентів відповідача, в т.ч. і ТОВ «Розторгнафта»;

- таке клопотання подане під час розгляду справи по суті, однак відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача лише до закінчення підготовчого провадження.

У судовому засіданні 10.08.2023 представник позивач надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив на позов (без долучення до нього жодних доказів), який за своєю суттю є письмовими поясненнями по суті спору, а також відповідач усно озвучив такі пояснення у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

На виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки позивач виконав свій обов`язок зі перерахування передоплати у повному обсязі та у визначений строк, а саме 28.10.2021 перерахував 1.016.520,00 грн, однак станом на 20.05.2023 товар не поставлений, попередня оплата не повернута, а тому позивач просить стягнути з відповідача таку передоплату. Також позивач нарахував відповідачу 34.673,08 грн трьох процентів річних та 218.759,08 грн інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі шляхом поставки товару на склад, розташований в Запорізькій області, Михайлівський р-н, смт Пришиб, вул. Заводська. При цьому відповідач не визнає ані правомірності вимог позивача щодо повернення передоплати, ані щодо поставки іншого товару, оскільки згідно з п. 9.3 Договору будь-які зміни до нього вважаються дійсними лише за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками обох сторін.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; настання строку оплати товару; наявності/відсутності повної/часткової оплати товару; наявності/відсутності заборгованості; правомірності заявлення вимог до відповідача.

Суд встановив, що 26.09.2019 між позивачем (далі - позивач, постачальник) та відповідачем (далі - відповідач, покупець) був укладений договір поставки №11/2019/6, відповідно до п. 1.1 умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором. постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, відповідно до цього договору, покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену цим договором ціну.

Товаром за цим договором є мінеральні добрива (п.1.2. договору). Загальне найменування, кількість та одиниця виміру товару, ціна за одиницю товару,

загальна ціна (вартість) товару, строки та умови поставки товару, узгоджується

сторонами та визначається на кожну партію товару а окремій специфікації, що є

невід`ємною частиною цього договору (п.1.3. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна ціна (вартість) цього договору визначається кількістю оплаченого та отриманого покупцем товару протягом всього строку дії договору. Ціна за одиницю товару та ціна кожної окремої партії товару визначається сторонами в специфікаціях та видаткових накладних.

Покупець зобов`язаний здійснити 100% (стовідсоткову) попередню оплату товару, відповідно до узгодженої обома сторонами специфікації па поставку товару, протягом строку, встановленого в специфікації (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник повинен поставити покупцю товар в строк та на умовах, погоджених сторонами в специфікації, відповідно до п. 1.3. цього договору, а покупець зобов`язаний отримати зазначений товар, на умовах та в строки, погоджені сторонами в специфікації.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 8.2. строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 26.09.2020, однак діє до повного виконання зобов`язань сторонами відповідно до цього Договору. У випадку якщо жодна зі сторін за двадцять днів до закінчення строку дії цього договору не заявить про намір його розірвати, він вважається подовженим на наступний календарний рік на таких самих умовах.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від повного виконання всіх передбачених цим Договором зобов`язань (п. 8.3. договору).

Відповідно до умов договору поставки № 11/2019/6 від 26.09.2019 між сторонами було узгоджено та підписано Специфікацію №7 від 27.10.2021.

Відповідно до цієї специфікації ТОВ «Укртрансліт» зобов`язувалося в строк до 31.03.2022 здійснити поставку Товару - добрив рідких азотних КАС марки КАС28, код УКТЗЕД 3102 80 00 00, виробник Україна, в кількості 50 т на загальну суму 1.016.520,00 грн (умови поставки: EXW склад постачальника ТОВ «Розторгнафта», Запорізька область, Михайлівський р-н, смт. Пришиб, вул. Заводська, 1), а ТОВ «Урхімпром» - оплатити вказаний товар протягом 3 банківських днів з моменту підписання цієї специфікації (а.с. 13, том 1).

Позивач свої зобов`язання щодо оплати вартості товару виконав у повному обсязі у визначений строк, а саме 27.10.2021 ТОВ «Укрхімпром» перерахував 1.016.520,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 28.10.2021 (а.с. 14, том.1).

Однак станом на 20.05.2023 товар не поставлений, попередня оплата не повернута, а тому позивач просить стягнути з відповідача таку передоплату.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив стягнення з відповідача на користь позивача 1.269.952,16 грн, з яких 1.016.520,00 грн передоплати, 34.673,08 грн, трьох процентів річних та 218.759,08 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами (позивачем та відповідачем) погоджено його істотні умови.

Договір підписаний уповноваженими особами представника позивача та відповідача і скріплений печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник повинен поставити покупцю товар в строк та на умовах, погоджених сторонами в специфікації, відповідно до п. 1.3. цього договору, а покупець зобов`язаний отримати зазначений товар, на умовах та в строки, погоджені сторонами в специфікації.

Так, специфікацією №7 від 27.10.2021 визначено, що ТОВ «Укртрансліт» зобов`язувалося в строк до 31.03.2022 здійснити поставку Товару - добрив рідких азотних КАС марки КАС28, код УКТЗЕД 3102 80 00 00, виробник Україна, в кількості 50 т на загальну суму 1.016.520,00 грн (умови поставки: EXW склад постачальника ТОВ «Розторгнафта», Запорізька область, Михайлівський р-н, смт. Пришиб, вул. Заводська, 1), а ТОВ «Урхімпром» - оплатити вказаний товар протягом 3 банківських днів з моменту підписання цієї специфікації.

Позивач свої зобов`язання щодо оплати вартості товару виконав у повному обсязі у визначений строк, а саме 27.10.2021 ТОВ «Укрхімпром» перерахував 1.016.520,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 28.10.2021 (а.с. 14, том.1).

Оскільки позивач оплатив товар на умовах попередньої оплати у відповідача виник обов`язок з поставки товару, згідно з умовами специфікації від 27.10.2021 №7, а саме в строк до 31.03.2022.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3.3 Договору передача Товару від Постачальника Покупцю здійснюється згідно видаткової накладної. Постачальник разом з Товаром при постачанні автомобільним транспортом направляє Покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; паспорт/сертифікат якості Товару.

Як встановлено пнктами 3.4 та 3.5 Договору товар вважається поставленим Постачальником та переданим у власність Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної. У випадку якщо поставка Товару була проведена без дотримання зазначених в Специфікації даних про обсяг, дату поставки та інше, однак сторонами були підписані видаткові накладні на Товар, поставка Товару вважається погодженою між Сторонами і такою, що відповідає умовам цього Договору.

У матеріалах справи відсутні видаткові накладні, які б підтверджували поставку товару.

Оскільки поставка товару в строк до 31.03.2023, передбачений специфікацією, не відбулась позивач звернувся до відповідача з листом від 06.04.2022 № 85 про повернення суми попередньої оплати в розмірі 1.016.520,00 грн (а.с. 15, том 1), а також з листом від 20.04.2023 з пропозицією відвантажити товар зі складу, адреса якого знаходиться на підконтрольній Україні території. У разі відсутності в наявності даної марки товару, позивач виявив згоду на заміну на товару марки КАС 32 або на повернення коштів у сумі 1.016.520,00 грн за непоставлений товар (а.с.16, том 1). Відповіді на вказані листи позивач не отримав.

Як встановлено судом, відповідач у своїх поясненнях, його представник у судовому засіданні 10.08.2023 зазначив, що не визнає ані правомірності вимог позивача щодо повернення передоплати, ані щодо поставки іншого товару, оскільки згідно з п. 9.3 Договору будь-які зміни до нього вважаються дійсними лише за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками обох сторін.

Станом на час розгляду спору, як зазначалось вище, докази поставки відповідачем позивачу товару на загальну суму 1.016.520,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Водночас ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеній до продавця.

Відповідно до ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки законом не визначено порядок та форму повідомлення про відмову від договору позивач може реалізувати своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до відповідача з претензією, так і шляхом пред`явлення через суд позову у визначеній законом формі.

Таким чином позивач реалізував своє право на повернення суми попередньої оплати за непоставлений відповідачем товар.

З урахуванням встановленого господарський суд визнає вимоги позивача про стягнення 1.016.520,00 грн попередньої оплати за товар обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на недодержання своїх обов`язків його контрагентом (ТОВ «Розторгнафта») суд відзначає таке.

У клопотанні від 26.06.2023 відповідач стверджує, що відповідно до специфікації №7 до договору поставки № 11/2019/6 від 26.09.2019 відповідач повинен був поставити позивачу товар зі складу, розташованого в Запорізькій області, Михайлівський р-н, смт Пришиб, вул. Заводська. Відповідачем укладений договір №3 від 01.02.2017 року з ТОВ «Розторгнафта» на зберігання зазначеного товару. Резервуари зберігання розташовані, зокрема, за адресами: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Будівельна, 15; Запорізька область, смт. Пришиб, вул. Заводська, 1; Запорізька область, смт. Залізничне, вул. Матросова, 32; знаходяться на територіях, на яких проводяться бойові дії та/або тимчасово окуповані російськими військами, що унеможливлює ведення господарської діяльності на зазначених об`єктах.

Водночас відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 Господарського кодексу України).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак посилання відповідача на недодержання своїх обов`язків його контрагентом (ТОВ «Розторгнафта») судом відхиляються.

При цьому в межах розгляду справи №904/2659/23 суд не може зробити будь-яких висновків про права, інтереси та (або) обов`язки контрагентів відповідача, в т.ч. і ТОВ «Розторгнафта».

Стосовно форс-мажорних обставин (військової агресії) суд відзначає, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

На думку суду, воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати за загальний період користування передоплатою, повернутою позивачу, з квітня 2022 року до квітень 2023 року на загальну суму 218.759,08 грн.

Як встановлено судом вище, відповідач з часу настання строку поставки товару і до моменту ухвалення рішення у справі безпідставно не визнає ані правомірності вимог позивача щодо повернення передоплати, ані щодо поставки іншого товару, та весь цей час користується коштами, сплаченими позивачем в рахунок передоплати.

Таким чином вказані нарахування здійснені позивачем у зв`язку із користуванням відповідачем коштами позивача протягом вказаного періоду.

Відповідач контррозрахунку не надав, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд визнав його арифметично та методологічно правильним, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 218.759,08 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача, з яким погоджується господарський суд (такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п. 90).

Позивач також нарахував до стягнення з відповідача три проценти річних за загальний період прострочення до 20.05.2023 на загальну суму 34.673,08 грн.

Як встановлено судом вище, відповідач з часу настання строку поставки товару і до моменту ухвалення рішення у справі безпідставно не визнає ані правомірності вимог позивача щодо повернення передоплати, ані щодо поставки іншого товару, та весь цей час користується коштами, сплаченими позивачем в рахунок передоплати.

Таким чином вказані нарахування здійснені позивачем у зв`язку із користуванням відповідачем коштами позивача протягом вказаного періоду.

Відповідач контррозрахунку не надав, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних, суд визнав його арифметично та методологічно правильним, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 34.673,08 грн трьох процентів річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача, з яким погоджується господарський суд (такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п. 90).

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Суд також встановив, що 11.04.2023 між позивачем (далі - позивач, клієнт) та адвокатом Можейко Євгеном Феліксовичем (далі - адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги та представництво №11.04/03 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 за цим договором клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту по стягненню заборгованості по договору поставки №11/2019/6 від 26.09.2019 між клієнтом і ТОВ «УКРТРАНСЛІТ» в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 4.3 договору за надання правової допомоги, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 16 000,00 грн за протягом трьох діб з моменту підписання договору.

Остаточний розмір гонорару складає 10 відсотків від суми, що надійшла на рахунок клієнта, але не менше 16 000 (шістнадцяти тисяч) гривень, та сплачується протягом трьох календарних днів з моменту надходження коштів на рахунок клієнта по договору поставки №11/2019/6 від 26.09/2019 між клієнтом і ТОВ «УКРТРАНСЛІТ».

Пунктом 5.1 договору визначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору.

В якості оплати гонорару позивач долучив до справи платіжну інструкцію №5872 від 28.04.2023 на суму 16.000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.11.2021 у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 у справі №873/126/21).

Також Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі №908/2702/21 здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд, зокрема, має право з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, Верховний Суд висновує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення відбулось на користь позивача і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати у справі в даному випадку підлягають покладенню на відповідача.

За приписами частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6.672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3.000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону у справі (відповідача).

Господарський суд надав оцінку наданим позивачу послугам професійної правової допомоги та дійшов таких висновків.

Спірна заборгованість виникла у зв`язку із тим, що відповідач не виконав умови договору поставки, а саме у строк передбачений специфікацією товар не поставив, попередню оплату не повернув. Позовні вимоги обґрунтовані однією специфікацією, випискою з особового рахунку щодо оплати товару та двома вимогами.

Фактично послуги адвоката полягали у складенні заяви по суті - позовної заяви та участі у судових засіданнях.

Здійснюючи розподіл витрат позивача на оплату професійної правової допомоги суд врахував і те, що судова практика щодо повернення передоплати є сталою і не потребувала тривалого часу для її вивчення.

Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі №908/2702/21, відповідно до яких під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України і не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на специфіку справи, результат її вирішення, обсяг, вид та зміст наданих послуг суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/2659/23 є завищеним, а тому не вбачається розумна необхідність понесення судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 16.000,00 грн (гонорару) у суді першої інстанції у даній справі.

З урахуванням викладеного витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 11.000,00 грн суд вирішив не розподіляти та покласти на позивача.

Таким чином на відповідача суд покладає витрати позивача на професійну правову допомогу у розмірі 5.000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСЛІТ" (49100, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 120; ідентифікаційний код 38530114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРХІМПРОМ" (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, ВУЛИЦЯ САМГОРОДОЦЬКА, будинок 7; ідентифікаційний код 31414251) 1.016.520,00 грн (один мільйон шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять грн 00 к.) основної заборгованості, 34.673,08 грн (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят три грн 08 к.) трьох процентів річних, 218.759,08 грн (двісті вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять грн 08 к.) інфляційних втрат, 5.000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 к.) витрат на професійну правничу допомогу, 19.049,28 грн (дев`ятнадцять тисяч сорок дев`ять грн 28 к.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 21.08.2023.

Суддя С.А. Дупляк