УХВАЛА

09 серпня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/4685/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Банаська О.О., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.

за участю представників:

Саітова М.А. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Ессеншал" - Літинського О.П.;

Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" - Міщенка А.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 (в частині визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал-Трейдінг" на загальну суму 16 116 697,60 грн)

та на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023

у справі № 910/4685/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал-Трейдінг"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 відкрито провадження у справі № 910/4685/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" (далі - ТОВ "Тедіс Україна") про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал-Трейдінг" (далі - ТОВ "Квартал-Трейдінг", Боржник).

Ухвалою попереднього засідання від 01.02.2021 Господарський суд міста Києва визнав конкурсними кредиторами Боржника: ТОВ "Тедіс Україна" на загальну суму 44 357 990,25 грн; Головне управління ДПС у місті Києві на загальну суму 5 426,16 грн; ТОВ "Квартал 5" на загальну суму 145 062 231,46 грн. Відмовив у визнанні кредитором Боржника Приватній компанії з обмеженою у розмірі акцій відповідальністю "Гаронет Систем Лімітед" (Private Company limited by shares "Garonet System Limited") на суму 24 246 008,46 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Квартал-Трейдінг", визнано Боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором ТОВ "Квартал-Трейдінг" арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023, серед іншого, ТОВ "Тедіс Україна" визнано кредитором ТОВ "Квартал-Трейдінг" на загальну суму 16 116 697,60 грн (з них: 16 112 157,60 грн - основна заборгованість, 4 540,00 грн - витрати по оплаті судового збору); зобов`язано ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Данілова А.І. внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів Боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023, залишеною без змін у відповідній частині постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023, зокрема, заяву ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності задоволено; покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Квартал-Трейдінг" перед кредиторами, серед інших, на ОСОБА_1 та стягнуто солідарно 205 542 345, 47 грн з перелічених в ухвалі осіб, у тому числі з ОСОБА_1 .

У травні 2023 року ОСОБА_1 (особа на яку згідно ухвали суду від 20.02.2023 покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Боржника) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 в частині визнання ТОВ "Тедіс Україна" кредитором Боржника на загальну суму 16 116 697,60 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Києва від 01.02.2023 у справі №910/4685/20 закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю повного обсягу процесуальної дієздатності ОСОБА_1 , зокрема права на апеляційне оскарження судових рішень, у справі про банкрутство ТОВ "Квартал-Трейдінг", оскільки скаржник не є учасником цієї справи. При цьому, заявником апеляційної скарги не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням (ухвалою про визнання грошових вимог ТОВ "Тедіс Україна") були вирішенні питання про його права, інтереси та (або) обов`язки у справі про банкрутство Боржника.

ОСОБА_1 подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 (в частині визнання ТОВ "Тедіс Україна" кредитором ТОВ "Квартал-Трейдінг" на загальну суму 16 116 697,60 грн) та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі скасувати.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає, зокрема, порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права з огляду на залишення поза увагою обставин того, що ухвалою місцевого господарського суду від 01.02.2023 (в частині визнання грошових вимог ТОВ "Тедіс Україна") порушено права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, що стосуються обсягу його субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника, покладеної ухвалою суду від 20.02.2023 у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2023, серед іншого, було відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 09.08.2023 о 10:30 год.

У судовому засіданні 09.08.2023 взяли участь представник ОСОБА_1 та ТОВ "Юридична компанія "Ессеншал" та представник ТОВ "Тедіс Україна".

Розглянувши у судовому засіданні матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Щодо оскарження ухвали суду першої інстанції

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник оскаржує, окрім ухвали апеляційного господарського суду, також ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 в частині визнання ТОВ "Тедіс Україна" кредитором ТОВ "Квартал-Трейдінг" на загальну суму 16 116 697,60 грн.

У той же час, Верховний Суд зауважує, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Києва від 01.02.2023 у цій справі.

Тобто в ухвалі від 29.05.2023 суд апеляційної інстанції не здійснював по суті перегляд зазначеної ухвали місцевого господарського суду від 01.02.2023.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Отже, нормами ГПК України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справі про банкрутство без її перегляду в апеляційному порядку.

З урахуванням наведених обставин та вимог процесуального закону, ухвала Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у цій справі не підлягає касаційному оскарженню без її апеляційного перегляду по суті, а тому відкрите касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції

Розглянувши доводи касаційної скарги в цій частині, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

Пунктом 9 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України.

Згідно з частиною першою статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону про банкрутство.

Процедура банкрутства поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 зробила висновок про те, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо;

друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі № 904/7965/16, від 20.02.2019 у справі № 5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі № 911/5186/14.

Така позиція згодом підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19.

Як зазначено вище, у цій справі ухвалою апеляційного господарського суду від 29.05.2023 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 01.02.2023 (щодо визнання грошових вимог кредитора) закрито з огляду на відсутність повного обсягу процесуальної дієздатності скаржника у справі про банкрутство ТОВ "Квартал-Трейдінг".

Водночас, у своїх доводах скаржник, який є відповідачем у позовному провадженні з розгляду спору про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у межах справи про банкрутство, доводить про порушення своїх майнових інтересів прийнятими у справі про банкрутство судовими рішеннями щодо розгляду та визнання грошових вимог кредиторів цього боржника.

Такий майновий інтерес, за доводами скаржника, полягає у тому, що від розміру визнаних грошових вимог кредиторів, зокрема й конкретного з них, залежить обсяг майнової відповідальності особи, на яку ухвалою суду у позовному провадженні в межах справи про банкрутство покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Отже, з огляду на обставини цієї справи, предметом касаційного дослідження є питання можливості оскарження особою, яка є стороною спору в окремому позовному провадженні в межах справи про банкрутство щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, судових рішень основної справи про банкрутство цього боржника, якими визначено розмір грошових вимог кредиторів, що, у свою чергу, впливає на обсяг майнової відповідальності вказаної особи.

Зазначене питання законодавством про банкрутство (чинним КУзПБ) належним чином не врегульовано.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Таким чином, з метою забезпечення єдності судової практики у розгляді справ про банкрутство, необхідним є вирішення питання щодо наявності у особи, на яку покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у справі про його банкрутство, процесуальної дієздатності у такій справі, зокрема щодо можливості оскарження судових рішень, якими визнано грошові вимоги кредиторів до боржника (оскільки розмір таких вимог впливає на обсяг майнової відповідальності вказаної особи з огляду на приписи абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів за результатом розгляду цієї справи вбачає можливість відступу (уточнення) від вказаних правових позицій Верховного Суду у складі інших колегій суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду щодо кола осіб, які мають право оскаржити судові рішення непозовного провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною першою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати

Відповідно до частини четвертої статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведених мотивів та процесуальних норм, колегія суддів вважає за необхідне передати справу № 910/4685/20 (в частині касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного господарського суду від 29.05.2023) на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 (в частині визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал-Трейдінг" на загальну суму 16 116 697,60 грн) у справі № 910/4685/20 закрити.

2. Справу № 910/4685/20, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023, передати на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді О.О. Банасько

В.Г. Пєсков